Справа № 166/1673/25 	Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З. 	
Провадження № 22-ц/802/110/26  	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді  Бовчалюк З.А., 
суддів - Карпук А.К., Федонюк С.Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2025 року, 

В С Т А Н О В И В: 

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 102573170 від 26 квітня 2024 року в сумі 27068 гривень та судові витрати.
Вказує, що 26 квітня 2024 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 102573170, за умовами якого відповідач отримав 8000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених даним договором.
Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору.
24 вересня 2024 року ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №112-МЛ/Т, згідно з яким на користь позивача відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором № 102573170 від 26.04.2024, боржником за яким є ОСОБА_1 .
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконує не належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 27068 грн, із яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8000 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків – 12593,28 грн, прострочена заборгованість за комісією – 616 грн, неустойка – 5858,72 грн.
Просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 27068 грн та судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 102573170 від 26.04.2024 року в розмірі розмірі 18296 гривень, з яких 8000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 9680 грн – за відсотками; 616 грн - комісія.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати по справі, а саме: 1637 гривень 37 коп судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.
Відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, вважає рішення суду таким, що містить висновки, які не відповідають обставинам справи, і таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з цим просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до вимог частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.
За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 14 січня 2026 року, тобто дата складення повного судового рішення.
За частинами першою, другою статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що 26 квітня 2024 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 102573170, який підписаний електронним підписом відповідача шляхом відтворення одноразового ідентифікатора 561098. За умовами Кредитного договору ТОВ «Мілоан» надає ОСОБА_1 кредит у розмірі 8000 гривень (п. 1.2 Кредитного договору) строком на 360 днів (п. 1.3 Кредитного договору) з 26 квітня 2024 року до 21 квітня 2025 року (п.п. 1.3, 1.4 Кредитного договору) зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 32194,4 грн, які нараховуються за ставкою 357,70 відсотків річних від фактичного залишку заборгованості за кредитом протягом першого розрахункового періоду та за стандартною процентною ставкою 511 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду (п. 1.5.2, п. 1.5.3 Договору). Комісія за надання кредиту 644 грн (п. 1.5.1 Договору).
Пунктом 4.1 Договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно з умовами цього договору та графіку платежів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 700 гривень за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більш ніж 6 днів.
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно Графіку платежів), кредитодавець починаючи з наступного за датою спливу строку оплати чергового платежу, згідно Графіку платежів, має право (не обов`язок) нарахувати проценти за ставкою 912,5 відсотків річних в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України. Нарахування процентів відбувається (якщо кредитодавець скористався правом) щоденно на суму простроченої заборгованості за кредитом. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідно вимоги кредитодавця.
Згідно з п. 6.1 Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан».
Кредитний договір підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 561098, що підтверджено довідкою про ідентифікацію.
Відповідач ОСОБА_2 отримав кредитні кошти в розмірі 8000 грн відповідно до кредитного договору, що підтверджено платіжним дорученням № 87745945 від 26.04.2024 ТОВ «Мілоан» (а.с. 16).
Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 24 вересня 2024 року укладено договір відступлення прав вимоги №112-МЛ/Т, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило за грошові кошти ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до боржників за кредитними договорами.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №112-МЛ/Т від 24 вересня 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором в сумі 27068 гривень, з яких 8000 грн - сума заборгованості за сумою кредиту; 12593,28 грн – сума заборгованості за відсотками, 616 грн – комісія, 5858,72 – неустойка та/або проценти за порушення грошового зобов`язання.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором від 16 квітня 2024 року належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 18296 гривень, з яких 8000 грн - заборгованість по тілу кредиту; 9680 грн – за відсотками; 616 грн – заборгованості за комісією. 
Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.
Необхідно зазначити, що рішення суду, в частині відмовлених позовних вимог, стороною позивача не оскаржується, а тому рішення суду в цій частині колегією суддів не переглядається.
Підставою для оскарження судового рішення ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції помилково встановлено наявність його волевиявлення на укладення кредитного договору, оскільки договір він не підписував, кредитних коштів не отримував.
Розмір заборгованості за кредитним договором, яку суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача, та факт переходу від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Кредит–Капітал» прав вимоги за договором №102573170 від 26.04.2024, сторонами не оспорюється, а встановлені в цій частині рішення суду першої інстанції обставини справи відповідачем не оскаржуються.
Оскільки рішення, в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та перехід права вимоги не оскаржується, то відповідно до норм ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій частині рішення не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, первинний фінансовий договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор-це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавцю подав заявку на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позик, після чого позикодавець надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використала для підтвердження підписання договору позики.
Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем договір позики не був би укладеними сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказаний правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено підписання договору відповідачем є безпідставним та спростовується матеріалами справи.
Згідно з матеріалами справи, що договір про споживчий кредит № 102573170 від 26 квітня 2024 року містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором: «Підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 561098, Час 26 квітня 2024 року, 21:44», який свідчить про акцептування відповідачем умов оферти (пропозиції) щодо укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі. Відповідно до умов цього договору кредитодавець надав позичальнику кредиту в розмірі 8000 грн на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.
Наведеним підтверджується, що сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.
Так, у договорі про надання кредиту вказано, зокрема: ПІБ: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , номер мобільного телефону: НОМЕР_2 , електронна пошта, одноразовий пароль-ідентифікатор.
Доказів на спростування відповідності анкетних даних ОСОБА_1 в зазначеному договорі матеріали справи не містять.
Таким чином, договір про споживчий кредит № 102573170 від 26 квітня 2024 року підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Доказів про те, що персональні дані відповідача (ідентифікаційний номер, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону, адреса електронної пошти) були використані товариством для укладення кредитних договорів від його імені, а не ним, відповідачем до суду не надано.
Доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не надав, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного кредитного договору.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 не був би укладений.
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про неподання позивачем доказів перерахування відповідачу коштів первинним кредитором. Судом на підставі кредитного договору, що укладались відповідачем встановлено, що кошти перераховуються на рахунок позичальника, який ним особисто був зазначений в договорі.
Факт перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів ОСОБА_1 на кредитний рахунок підтверджується платіжним дорученням 87745945, з якого вбачається успішне перерахування коштів в сумі 8 000 грн на платіжну картку клієнта ОСОБА_1 26.04.2024 (а.с. 16), номер якої відповідачем було зазначено в договорі про споживчий кредит.
Крім цього, факт укладання відповідачем та первісними кредиторами кредитного договору в електронній формі, та факт отримання відповідачем кредитних коштів в порядку, та на умовах, визначених кредитним договором підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та частковою сплатою коштів за кредитним договором (відомості про щоденні нарахування та погашення грошових коштів (а.с. 16-18).
Заперечуючи проти їх одержання, відповідач мав змогу надати суду на підтвердження своїх заперечень належні і допустимі документальні докази того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача, вказаний у договорі, або докази того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, адже кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З врахуванням досліджених доказів, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором та невиконання зобов`язань, які відповідач взяв на себе, зокрема: не повернення у передбачені в договорах строки грошових коштів та нарахованих відсотків.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що TOB «Кредит-Капітал» належними доказами підтверджено факт отримання відповідачем кредитних коштів за названим договором та наявності відповідної заборгованості за ним.
Презумпція правомірності договорів не спростована, а отже, всі права, набуті сторонами за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають безумовному виконанню, в тому числі примусовому.
Договори укладені між первісним кредитором та відповідачем, договори факторингу, укладені між первісними кредиторами та TOB « Кредит-Капітал» у встановленому порядку недійсними не визнані. 
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.
Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий – суддя 

Судді