ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року
м. Київ

справа № 675/522/23
провадження № 61-5222св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., 
Пархоменка П. І.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Ізяславська міська рада Шепетівського району Хмельницької області,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року в складі судді Янішевської О. С. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року в складі колегії суддів: Спірідонової Т. В., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виключення відомостей з актових записів про народження.
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний брат позивачки ОСОБА_4 , а 03 червня 2022 року під час звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 довідалася про наявність у померлого дітей. 
На момент народження відповідачів їхня матір ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , який було зареєстровано 21 лютого 1998 року та розірвано 12 січня 2006 року.
Позивач вказувала, що відповідно до вимог частини першої статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Відповідно до статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
Оскільки на момент народження ОСОБА_7 і ОСОБА_8 їхня матір перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 із позовною заявою про визнання свого батьківства до суду не звертався, сама ОСОБА_5 на обґрунтування своєї заяви про винесення обмежувального припису зазначала, що ОСОБА_4 не визнавав свого батьківства щодо відповідачів, то вказані обставини свідчать незаконність внесення в актові записи про народження відповідачів записів про їхнього батька.
ОСОБА_1 з урахуванням уточнення позовних вимог від 08 січня 2024 року просила:
визнати недійсним в актовому записі про народження від 07 червня 2005 року № 2, вчиненому виконавчим комітетом Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, запис про ОСОБА_4 , як батька дитини - ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
визнати недійсним в актовому записі про народження №5 від 27 червня 2003 року, вчиненому виконавчим комітетом Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, запис про ОСОБА_4 , як батька дитини - ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
виключити відомості про померлу особу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису від 07 червня 2005 року № 2, вчиненого виконавчим комітетом Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області;
виключити відомості про померлу особу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як батька ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису від 27 червня 2003 року № 5, вчиненого виконавчим комітетом Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2024 року залучено до участі у справі як співвідповідача Ізяславську міську раду Шепетівського району Хмельницької області (далі - Ізяславська міська рада).
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для виключення з актових записів про народження дітей даних про батька, адже позивач не довела відсутності кровної спорідненості між дітьми і батьком, а також права на звернення з вимогами про внесення змін до актових записів інших осіб, передбаченого статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року - без змін.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що при зверненні до суду позивач наголошувала, що ОСОБА_4 не є батьком дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а отже відомості в актових записах про їх народження, в яких ОСОБА_4 зазначений їхнім батьком, слід виключити. Проте позивачем не надано суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про невизнання ОСОБА_4 його батьківства щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_7 і доказів оспорення факту батьківства. Посилання позивача на те, що померлий ОСОБА_4 мав намір оспорити своє батьківство також не підтверджені належними доказами.
Крім того, на підтвердження позовних вимог позивачкою не було надано суду належних та допустимих доказів, висновків експертизи щодо відсутності кровного споріднення між ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . З клопотанням про призначення у справі судової експертизи щодо встановлення спорідненості між дітьми та батьком сторони у справі не зверталися. Отже, у матеріалах справи відсутні будь-які інші достатні, належні та допустимі докази відсутності спорідненості між ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .
Також судом встановлено, що 29 квітня 2021 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись до Ізяславського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану із спільними заявами, у яких ОСОБА_4 визнав, що він є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та просив внести відомості про батька до актових записів про народження дітей та вказати по батькові дітей за іменем батька, присвоїти прізвище « ОСОБА_12 », а також повторно видати свідоцтва про народження. На підставі вказаних заяв було внесено відомості про батька в актові записи про народження дітей.
Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці.
Зі змісту статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», можна зробити висновок, що положення такої статті не наділяють спадкоємців правом вимагати внесення змін до актових записів інших осіб, ніж цей спадкоємець чи померлий спадкодавець (див. постанову Верховного Суду від 19 вересня 2022 року в справі №460/1755/19).
Таким чином, позивач не довела, що ОСОБА_4 за життя оспорював своє батьківство, а тому позивач не могла реалізувати процедуру щодо внесення змін у актові записи, передбачену статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
Посилання позивача на те, що доводи ОСОБА_5 у справі №675/1888/20 про видачу обмежувального припису про те, що ОСОБА_4 не визнає батьківство щодо її дітей, також не підтверджують та не спростовують кровного споріднення між дітьми та батьком.
Отже, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У квітні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; стягнути з відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог та витрати, які понесені у зв`язку із оскарженням судових рішень.
Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди дійшли висновку, що ОСОБА_5 і покійний ОСОБА_4 мали законні права звернутись із заявою до Ізяславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану зі спільною заявою про визнання батьківства відповідності до статті 126 СК України. Водночас на обґрунтування позову зазначено, що під час проведення підготовчого судового засідання отримано докази, які підтверджують той факт, що на момент народження відповідачів ОСОБА_3 10 травня 2005 року, ОСОБА_13 05 червня 2003 року їх мати ОСОБА_5 перебувала у шлюбі із ОСОБА_6 , що підтверджується записом в акті про одруження від 21 лютого 1998 року № 2, складеним виконавчим комітетом Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Цей шлюб припинено на підставі актового запису від 12 січня 2006 року № 3;
оскільки відповідачі народжені під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 із ОСОБА_6 , внесення відомостей до запису про народження від 07 червня 2005 року № 2, вчиненого виконавчим комітетом Тишевицької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про ОСОБА_4 , як батька дитини - ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , та до актового запису про народження від 27 червня 2003 року № 5 про ОСОБА_4 , як батька дитини - ОСОБА_8 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , є недійсним, позаяк такий запис міг бути внесений лише на підставі рішення суду, яким би ОСОБА_4 визнав своє батьківство щодо відповідачів. Необхідність звернення ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_6 , який вказаний батьком відповідачів у записах актів про народження відповідно до свідоцтва про одруження (акт про одруження від 21 лютого 1998 року № 2, складений виконавчим комітетом Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області), про визнання свого батьківства щодо відповідачів, є обов`язковою умовою для внесення змін про батька дитини в актовий запис;
враховуючи, що ОСОБА_4 не звертався до суду із позовом про визнання свого батьківства щодо відповідачів, приймаючи до уваги те, що у рішенні Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2020 року в справі № 675/1888/20 вказано, що мати відповідачів ОСОБА_5 на обґрунтування заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 зазначала, що він своє батьківство стосовно відповідачів не визнає, це свідчить про незаконність внесення в актові записи про народження відповідачів, записів про ОСОБА_4 , як їх батька. Саме з підстав внесення актових записів про народження відповідачів усупереч вимогам статей 122, 129 СК України, а не безпосередньо із вимогами про оспорювання батьківства, позивач фактично звернулась із позовом про визнання недійсними включення записів про ОСОБА_4 як батька відповідачів у цій справі;
посилання апеляційного суду на наявність рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2005 року, відповідно до якого виключено відомості про батька ОСОБА_14 - ОСОБА_6 та внесення 18 січня 2006 року за заявою ОСОБА_5 відомостей про батька ОСОБА_14 - ОСОБА_5 є безпідставним. Під час розгляду справи позивач двічі подавала клопотання від 15 березня 2023 року про витребування у Ізяславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області документів, які стали підставою для оформлення батьківства (в тому числі й рішення судів); від 02 липня 2023 року про витребування у Ізяславського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2005 року, на яке міститься посилання в записі акту про народження ОСОБА_14 від 27 червня 2003 року № 5. Проте вказане рішення так і не було надано до суду. Тому відповідне посилання суду апеляційної інстанції на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2005 року, за його відсутності у матеріалах справи, як на доказ виключення запису про ОСОБА_6 , як батька ОСОБА_14 , та реєстрація батька дитини за заявою матері, яка також суду не надана, ґрунтується на припущеннях. Більш того, оскільки ОСОБА_5 до 12 січня 2006 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , то вона відповідно до вимог статті 135 СК України не мала права подавати заяву про зміну запису про батька дитини у книзі реєстрації народжень;
вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише в разі подання іншою особою (біологічним батьком) заяви про своє батьківство. Апеляційний суд неправильно застосував норми статті 135 СК України, оскільки ОСОБА_8 жодних заяв про своє батьківство стосовно відповідачів в 2005 році, тобто на час нібито ухвалення рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2005 року, не подавав. Більш того, на переконання позивача, викликає сумнів взагалі існування рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2005 року, на яке міститься посилання в записі акту про народження ОСОБА_14 від 27 червня 2003 року № 5, з огляду на не подання такого рішення суду під час судового розгляду цієї справи;
суди зробили помилковий висновок, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, висновків експертизи стосовно відсутності кровного споріднення між ОСОБА_4 і дітьми ОСОБА_9 , ОСОБА_7 . Відповідний висновок не стосується правовідносин, які є предметом спору, адже позивач пред`явила позов про порушення вимог закону при внесенні в актові записи відповідачів відомостей щодо їх батька;
висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, а такий факт може бути доведено й іншими доказами. Таким доказом є надане позивачем рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 15 жовтня 2020 року в справі № 675/1888/20, відповідно до якого мати відповідачів ОСОБА_5 на обґрунтування заяви про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_4 , зазначала, що він своє батьківство стосовно відповідачів не визнає.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу із суду першої інстанції.
У червні 2025 року матеріали справи № 675/522/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 13 травня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 14 червня 2021 року в справі № 532/1348/19, від 21 липня 2021 року в справі № 523/5275/17, від 08 вересня 2022 року в справі № 363/3458/18, від 26 січня 2022 року в справі № 202/5601/18, від 07 липня 2021 року в справі № 336/1357/16-ц, від 01 травня 2023 року в справі № 753/7393/21, від 30 вересня 2021 року в справі № 715/2537/19, від 16 травня 2018 року в справі № 760/3977/15, від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Зубарі Ізяславського району Хмельницької області. Батьками дитини зазначені: ОСОБА_6 і ОСОБА_5 . Відомості про батька внесені на підставі актового запису про шлюб від 21 лютого 1998 року № 2, складеного Білівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області.
ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Зубарі Ізяславського району Хмельницької області. Батьками дитини зазначені: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Відомості про батька внесені на підставі актового запису про шлюб від 21 лютого 1998 року № 2, складеного Білівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області.
На підставі рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2005 року в записі акту про народження ОСОБА_15 від 27 червня 2003 року № 5 виключено відомості про батька ОСОБА_6 та відомості про батька внесені на підставі заяви матері відповідно до статті 135 СК України.
29 квітня 2021 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись до Ізяславського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зі спільною заявою про визнання батьківства відповідно до статті 126 СК України щодо ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в ОСОБА_5 .
На підставі вказаної заяви було внесено зміни до запису акту про народження від 27 червня 2003 року № 5, а саме: прізвище дитини виправлено з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_12 », в графі «по батькові дитини» виправлено з « ОСОБА_17 » на « ОСОБА_18 ». У відомостях про батька дитини виправлено з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_12 », в графі «ім`я» виправлено з « ОСОБА_17 » на « ОСОБА_19 », в графі «по батькові» виправлено з « ОСОБА_20 » на « ОСОБА_21 », в графі «дата народження» вказано « ІНФОРМАЦІЯ_7 », в графі «громадянство» вказано «Громадянин України», в графі «місце проживання» - « АДРЕСА_1 ».
29 квітня 2021 року Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) видано (повторно) свідоцтво про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_1 .
29 квітня 2021 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись до Ізяславського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) зі спільною заявою про визнання батьківства відповідно до статті 126 СК України щодо ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_5 .
На підставі вказаної заяви було внесено зміни до актового запису про народження від 07 червня 2005 року № 2, а саме: прізвище дитини виправлено з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_12 », в графі «по батькові дитини» виправлено з « ОСОБА_22 » на « ОСОБА_23 ». У відомостях про батька дитини виправлено з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_12 », в графі «ім`я» виправлено з « ОСОБА_17 » на « ОСОБА_19 », в графі «по батькові» виправлено з « ОСОБА_20 » на « ОСОБА_21 », в графі «дата народження» вказано « ІНФОРМАЦІЯ_7 », в графі «громадянство» вказано «Громадянин України», в графі «місце проживання» - « АДРЕСА_1 ».
29 квітня 2021 року Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) видано (повторно) свідоцтво про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_2 .
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).
Згідно з статтею 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
У статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (частина друга статті 125 СК України).
Згідно з частиною першою статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
У статті 137 СК України передбачено, що якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці. Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. До вимоги про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61-19815сво19).
У доктрині процесуального права позови про визнання поділяються на позитивні та негативні. По своїй суті позов про оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини, є негативним, в якому позивач стверджує, що певний чоловік не є батьком дитини. В такому разі за допомогою цього позову відбувається захист приватного інтересу позивача (зокрема, в сфері спадкування) (див. постанову Верховного Суду від 05 лютого 2025 року в справі № 161/16645/23).
Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише в разі подання іншою особою (біологічним батьком) заяви про своє батьківство. Сімейним законодавством не врегульовано вирішення цього питання в разі смерті особи, яка повинна подати заяву про своє батьківство. Біологічний батько загинув до народження дитини, однак за життя своєю поведінкою визнавав своє батьківство щодо неї. Реалізуючи право дитини знати свого батька та неможливість скасування прав, що випливають із кровної спорідненості, підлягає задоволенню внесення змін до актового запису про народження дитини і включення до нього відомостей особи, яка загинула, як батька (див. постанову Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 336/1357/16-ц).
Оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком дитини, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини (див. постанову Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року в справі №542/1042/17).
Передумовою звернення до суду у справах про виключення запису про батьківство є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. У разі доведення за допомогою застосування спеціальних знань відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження, в іншому випадку відмовляє в задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 06 квітня 2021 року в справі № 676/1200/20).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року в справі № 461/3122/19 (провадження № 61-10148сво22) зазначено, що
«тлумачення статті 137 СК України, з урахуванням розумності свідчить, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство особи може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини:
перший випадок стосується випадку, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша статті 137 СК України);
другий випадок охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 55 ЦПК про процесуальне правонаступництво (частина друга статті 137 СК України);
третій випадок оспорювання батьківства стосується випадків, коли через поважні причини чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини, і помер. Однак на відміну від перших двох випадків можливість оспорити батьківство належить лише таким його спадкоємцям як дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України).
Якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 10 СК України).
Тлумачення частини першої статті 10 СК України свідчить, що:
законодавець визначив порядок усунення прогалин в сімейному праві. Сімейні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в законі безпосередньо;
умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом сімейно-правового регулювання (статті 1, 2 СК України); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників сімейних відносин (норми законодавства або договору), існує норма, що регулює подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.
Касаційний суд зауважує, що можуть існувати випадки, коли чоловік, який записаний батьком після своєї смерті, помер до народження дитини і не знав або не міг знати про вагітність жінки, з якою такий чоловік перебував у шлюбі (зокрема, подружжя не підтримує шлюбних відносин; не проживає разом, однак продовжує перебувати у шлюбі; роз`єднання подружжя через поважні причини, зумовлені повномасштабним вторгненням російських військ в Україну; перебування жінки на ранній стадії вагітності під час смерті чоловіка, який в силу природних причин не може подати відповідну заяву до нотаріуса про невизнання свого батьківства тощо). У подібних випадках у спадкоємців чоловіка, який записаний батьком дитини після його смерті, виникає спір про те, чи є чоловік батьком новонародженої дитини. Позбавлення спадкоємців права оспорювати батьківство чоловіка, який записаний батьком дитини, що народилась вже після смерті такої особи, суперечить принципу розумності та справедливості.
Тому касаційний суд констатує, що в СК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників сімейних відносин для випадку, коли чоловік, який записаний батьком після своєї смерті, помер до народження дитини і не знав або не міг знати про вагітність жінки, з якою такий чоловік перебував у шлюбі. Подібною нормою є частина третя статті 137 СК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.
Тому Об`єднана палата вважає, що спадкоємці (дружина, батьки та діти) чоловіка, який записаний після своєї смерті батьком дитини, можуть оспорювати його батьківство, якщо він не знав або не міг знати про вагітність жінки, з якою такий чоловік перебував у шлюбі згідно з частиною третьою статті 137 СК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону».
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя, четверта статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
У справі, що переглядається:
при зверненні з цим позовом ОСОБА_1 наголошувала, що на момент народження відповідачів їхня матір ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , який зареєстрований 21 лютого 1998 року та розірвано 12 січня 2006 року. ОСОБА_4 з позовною заявою про визнання свого батьківства до суду не звертався, а сама ОСОБА_5 на обґрунтування своєї заяви про винесення обмежувального припису зазначала, що ОСОБА_4 не визнавав свого батьківства щодо відповідачів. Тому відомості щодо батьківства ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_9 , ОСОБА_7 внесені в актові записи про народження відповідачів незаконно й такі відомості підлягають виключенню;
суди встановили, що:
- на підтвердження позовних вимог позивач не подала жодних належних і допустимих доказів, крім іншого, й висновків експертизи щодо відсутності кровного споріднення між ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_9 , ОСОБА_7 . Водночас у матеріалах справи відсутні будь-які інші докази відсутності спорідненості між ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 ;
- позивач не надала суду належних та достатніх доказів, які б свідчили про невизнання ОСОБА_4 його батьківства щодо ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , оспорення факту батьківства;
- 29 квітня 2021 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись до Ізяславського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану зі спільними заявами, у яких ОСОБА_4 визнав, що він є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та просив внести відомості про батька до актових записів про народження дітей та вказати по батькові дітей за іменем батька, присвоїти прізвище « ОСОБА_12 », а також повторно видати свідоцтва про народження. На підставі вказаних заяв було внесено відомості про батька в актові записи про народження дітей;
суд першої інстанції зробив висновок, що відсутні підстави для виключення з актових записів про народження дітей даних про батька, адже позивач не довела відсутності кровної спорідненості між дітьми і батьком, а також права на звернення з вимогами про внесення змін до актових записів інших осіб, передбаченого статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»;
апеляційний суд, погодившись з висновками суду першої інстанції, вказав, що позивач не довела того, що ОСОБА_4 за життя оспорював своє батьківство, а тому позивач не могла реалізувати процедуру щодо внесення змін у актові записи, передбачену статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»;
проте суди не врахували, що тлумачення статті 137 СК України, з урахуванням розумності свідчить, що вказана норма визначає випадки, за яких батьківство може бути оспорено після смерті особи, яка записана батьком дитини: 
- перший стосується випадку, коли чоловік ще під час вагітності жінки подав нотаріусу заяву про невизнання свого батьківства. У такому разі після смерті чоловіка оспорити батьківство можуть його спадкоємці (частина перша статті 137 СК України);
- другий охоплює ситуацію коли чоловік за життя подав позов до суду про виключення запису про нього як батька дитини. У цьому разі його спадкоємці можуть підтримати позовну заяву відповідно до положень статті 55 ЦПК про процесуальне правонаступництво (частина друга статті 137 СК України);
- третій стосується випадків, коли через поважні причини чоловік не знав про те, що записаний батьком дитини, і помер. Однак на відміну від перших двох випадків можливість оспорити батьківство належить лише таким його спадкоємцям як дружина, батьки та діти (частина третя статті 137 СК України);
отже, за обставин цієї справи оспорення батьківства ОСОБА_4 , його спадкоємцем (позивачкою, яка є сестрою померлого) з підстав, передбачених частинами першою, другою статті 137 СК України, є неможливим оскільки за життя він ( ОСОБА_4 ) з відповідними заявою до нотаріуса чи позовом до суду не звертався. Більше того, 29 квітня 2021 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись до органу державної реєстрації актів цивільного стану зі спільними заявами, у яких ОСОБА_4 визнав, що він є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , й просив внести відомості про батька до актових записів про народження дітей, вказавши його батьком та повторно видати свідоцтва про народження дітей;
крім того, оспорення батьківства ОСОБА_4 , його спадкоємцем (позивачкою) з підстави, передбаченої частиною третьою статті 137 СК України, також неможливе.  ОСОБА_1 як позивачка є спадкоємцем другої черги (сестрою), а не дружиною, матір`ю чи дитиною чоловіка, який записаний батьком відповідачів (дітей), як це передбачено у зазначеній нормі СК України.
За таких обставин суди зробили правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними актових записів про народження, виключення відомостей з актових записів про народження, проте частково помилились щодо мотивів таких рішень. Тому оскаржені судові рішення слід змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року в справі № 461/3122/19 (провадження № 61-10148сво22), дають підстави для висновку, що судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. Тому касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови; в іншій частині судові рішення залишити без змін.
Оскільки оскаржені судові рішення змінені лише частині мотивів їх ухвалення, то розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко