Справа № 186/2095/25
Номер провадження № 2/0186/252/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2026 року  м.Шахтарське.
Шахтарський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули С.А.
при секретарі - Лиман Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шахтарському в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
13 жовтня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28 серпня 2012 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №321/2012-Р.
Згідно Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 69 909 гривень, на строк з 28 серпня 2012 року по 27 серпня 2017 року, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,2 % річних. До вказаного договору зміни та доповнення сторонами не вносились.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №321/2012-Р від 28 серпня 2012 року.
Крім цього, 28 серпня 2012 року з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором між Банком, як заставодержателем, та ОСОБА_1 , як заставодавцем, було укладено Договір застави (транспортного засобу) від 28 серпня 2012 року. За вказаним Договором в заставу передано рухоме майно - автомобіль марки CHERY, модель - A15FL AMULET, 2012 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , заставною вартістю 82 246,00 грн., належний на праві власності ОСОБА_1 . 
Свої зобов`язання за кредитним договором №321/2012-Р від 28 серпня 2012 року позивач виконав повністю і належним чином. Відповідно до норми частини 4 ст. 82 ЦПК України факт видачі відповідачу (Позичальнику) кредитних коштів у сумі 69 909,00 гривень встановлений рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 вересня 2019 року у цивільній справі № 409/258/19 за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до Позичальника та Поручителя про стягнення кредитної заборгованості, а тому, не потребує додаткового доказування у даній справі, участь у якій беруть ті ж особи.
У січні 2019 року у зв`язку з невиконанням Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором Банк звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 44 554,10 гривень та стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 гривень.
30 вересня 2019 року Білокуракинський районний суд Луганської області у цивільній справі №409/258/19 за вказаним позовом ухвалив рішення, яким позов задовольнив повністю та присудив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором в розмірі 44 554,10 гривень, а також стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по 960,50 гривень з кожного.
30 жовтня 2019 року дане рішення набуло законної сили.
12 листопада 2019 року Білокуракинським районним судом Луганської області видано виконавчі листи по справі №409/258/19 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які передавались до примусового виконання.
Заборгованість за кредитним договором згідно рішення суду від 30 вересня 2019 року у даній справі №409/258/19 була погашена в повному обсязі лише 25 січня 2022 року, що підтверджується, зокрема, виписками по рахунках відповідача за період з 28 серпня 2012 року по 19 вересня 2025 року, зокрема, по рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 та постановою Луганського відділу ДВС у Луганському районі Луганської області Східного МРУМЮ про закінчення виконавчого провадження по ВП №60909014 від 06 червня 2023 року у зв`язку з фактичним виконанням згідно п.9 частини першої статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження».
За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов визначених договором, Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку Відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.
Відповідно до ст.599 ЦКУ зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов`язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі.
При невиконанні зобов`язання за договором (стаття 611 частина 1 ЦК України) настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Ст. 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір1 процентів не встановлений договором або законом.
Приписи ст.625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення1 застосовуються, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.
У випадку відсутності зазначення у договорі розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме, ст.625 ЦК України.
За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті у іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується і практикою Верховного Суду України (постанова від 06 червня 2012р. у справі №6-49цс12).
Тому на кредитні правовідносини між позивачем та відповідачем, що виникли на підставі кредитного договору №101/08 від 25.04.2008 року, поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України.
При цьому, відповідач ОСОБА_2 , як поручитель, залишається солідарним боржником як за кредитним договором, так і за рішенням суду щодо стягнення кредитної заборгованості аж до повного виконання рішення суду, а отже, наявні правові підстави для стягнення також з ОСОБА_2 , як поручителя, сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, так як закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Це повністю узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20).
Згідно п.5.8. Кредитного договору строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами у три роки, в тому числі, вимоги по поверненню процентів за користування кредитними коштами та суму заборгованості по кредитній лінії з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені, штрафів та всіх видатків, понесених Банком під час виконання умов цього договору.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постановах від 28.03.2018 №444/9519/12 та від 23.05.2018 №910/1238/17 проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання (3% річних) можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визнаного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.
На період дії воєнного стану штрафні санкції за кредитними зобов`язаннями позичальників банками не нараховуються.
А отже, з урахуванням наведених вище правових норм, позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 30 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року, виходячи з наявної станом на 30 вересня 2019 року заборгованості по кредиту і процентах у розмірі 44 554,10 грн.
Станом на 23 лютого 2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 30 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року (включно) складає 1 838,43 грн, а сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення згідно рішення суду за період з 30 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року (включно) складає 3 277,97 грн.
Таким чином, всього з відповідачів підлягає до стягнення заборгованість у розмірі 5 116,40 гривень.
Крім цього, відповідно до пункту 4.2 Договору застави від 28 серпня 2012 року за кожен випадок невиконання чи неналежного виконання вимог пункту 3.3.4 даного Договору (вимоги щодо безперервної дії страхового покрити (страхування) предмету застави) Заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п. 2.3 цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком, починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення. При цьому, сплата штрафу не звільняє заставодавця від виконання зобов`язань за вказаними пунктами.
Станом на 19 вересня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем з несплати штрафу за порушення умов щодо зобов`язань відносно страхування предмету застави за період з 01 травня 2017 року по 29 лютого 2020 року складає 22 206,42 гривень.
На даний час відповідачі ухиляються від виконання забов`язань, що є порушенням законних прав позивача.
Просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму грошових коштів в розмірі 5 116,40 гривень, з відповідача ОСОБА_1 штраф за не страхування предмета застави за договором застави в розмірі 22 206,42 гривень та судовий збір по справі.
Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
У судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи; відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку шляхом оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали.
У відповідності до приписів ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2012 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №321/2012-Р.
Згідно Кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 69 909 гривень, на строк з 28 серпня 2012 року по 27 серпня 2017 року, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,2 % річних. До вказаного договору зміни та доповнення сторонами не вносились.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №321/2012-Р від 28 серпня 2012 року.
Крім цього, 28 серпня 2012 року з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором між Банком, як заставодержателем, та ОСОБА_1 , як заставодавцем, було укладено Договір застави (транспортного засобу) від 28 серпня 2012 року. За вказаним Договором в заставу передано рухоме майно - автомобіль марки CHERY, модель - A15FL AMULET, 2012 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 , заставною вартістю 82 246,00 грн., належний на праві власності ОСОБА_1 . 
Свої зобов`язання за кредитним договором №321/2012-Р від 28 серпня 2012 року позивач виконав повністю і належним чином. Відповідно до норми частини 4 ст. 82 ЦПК України факт видачі відповідачу (Позичальнику) кредитних коштів у сумі 69 909,00 гривень встановлений рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 30 вересня 2019 року у цивільній справі № 409/258/19 за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до Позичальника та Поручителя про стягнення кредитної заборгованості, а тому, не потребує додаткового доказування у даній справі, участь у якій беруть ті ж особи.
У січні 2019 року у зв`язку з невиконанням Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором Банк звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 44 554,10 гривень та стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 гривень.
30 вересня 2019 року Білокуракинський районний суд Луганської області у цивільній справі №409/258/19 за вказаним позовом ухвалив рішення, яким позов задовольнив повністю та присудив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором в розмірі 44 554,10 гривень, а також стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати по 960,50 гривень з кожного.
30 жовтня 2019 року дане рішення набуло законної сили.
12 листопада 2019 року Білокуракинським районним судом Луганської області видано виконавчі листи по справі №409/258/19 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які передавались до примусового виконання.
Заборгованість за кредитним договором згідно рішення суду від 30 вересня 2019 року у даній справі №409/258/19 була погашена в повному обсязі лише 25 січня 2022 року, що підтверджується, зокрема, виписками по рахунках відповідача за період з 28 серпня 2012 року по 19 вересня 2025 року, зокрема, по рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 та постановою Луганського відділу ДВС у Луганському районі Луганської області Східного МРУМЮ про закінчення виконавчого провадження по ВП №60909014 від 06 червня 2023 року у зв`язку з фактичним виконанням згідно п.9 частини першої статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження».
За приписами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов визначених договором, Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку Відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.
Відповідно до ст.599 ЦКУ зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов`язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі.
При невиконанні зобов`язання за договором (стаття 611 частина 1 ЦК України) настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Ст. 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір1 процентів не встановлений договором або законом.
Приписи ст.625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення1 застосовуються, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.
У випадку відсутності зазначення у договорі розміру процентів, цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме, ст.625 ЦК України.
За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті у іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується і практикою Верховного Суду України (постанова від 06 червня 2012р. у справі №6-49цс12).
Тому на кредитні правовідносини між позивачем та відповідачем, що виникли на підставі кредитного договору №101/08 від 25.04.2008 року, поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України.
При цьому, відповідач ОСОБА_2 , як поручитель, залишається солідарним боржником як за кредитним договором, так і за рішенням суду щодо стягнення кредитної заборгованості аж до повного виконання рішення суду, а отже, наявні правові підстави для стягнення також з ОСОБА_2 , як поручителя, сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, так як закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Це повністю узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження 14-67цс20).
Згідно п.5.8. Кредитного договору строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами у три роки, в тому числі, вимоги по поверненню процентів за користування кредитними коштами та суму заборгованості по кредитній лінії з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені, штрафів та всіх видатків, понесених Банком під час виконання умов цього договору.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного суду, викладеної у постановах від 28.03.2018 №444/9519/12 та від 23.05.2018 №910/1238/17 проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання (3% річних) можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визнаного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.
На період дії воєнного стану штрафні санкції за кредитними зобов`язаннями позичальників банками не нараховуються.
А отже, з урахуванням наведених вище правових норм, позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період з 30 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року, виходячи з наявної станом на 30 вересня 2019 року заборгованості по кредиту і процентах у розмірі 44 554,10 грн.
Станом на 23 лютого 2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 30 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року (включно) складає 1 838,43 грн, а сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення згідно рішення суду за період з 30 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року (включно) складає 3 277,97 грн.
Таким чином, всього з відповідачів підлягає до стягнення заборгованість у розмірі 5 116,40 гривень.
Крім цього, відповідно до пункту 4.2 Договору застави від 28 серпня 2012 року за кожен випадок невиконання чи неналежного виконання вимог пункту 3.3.4 даного Договору (вимоги щодо безперервної дії страхового покрити (страхування) предмету застави) Заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 1,5% від заставної вартості предмета застави, визначеної у п. 2.3 цього Договору, який збільшується на 0,75 п.п. щомісячно наростаючим підсумком, починаючи з 2-го календарного місяця, що слідує за місяцем порушення. При цьому, сплата штрафу не звільняє заставодавця від виконання зобов`язань за вказаними пунктами.
Станом на 19 вересня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем з несплати штрафу за порушення умов щодо зобов`язань відносно страхування предмету застави за період з 01 травня 2017 року по 29 лютого 2020 року складає 22 206,42 гривень.
На даний час відповідачі ухиляються від виконання забов`язань, що є порушенням законних прав позивача.
Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Пунктом 12 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Вказана норма право встановлює факт продовження строків позовної давності.
Вказаний факт не потребує від позивача ані доказування можливості скористатися власним правом на судовий захист у вказаний період, ані надання буд-яких клопотань про поновлення такого строку у вказаний період.
Так, постановою № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами та доповненнями) Кабінет Міністрів України запровадив карантин по всій території України з 12 березня 2020 року.
Таким чином, строк позовної давності, якій не закінчився включно до 12 березня 2020 року продовжувався на весь час дії карантину.
Вказане підтверджується правовим висновком Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21.
В подальшому, дію карантину на території України багаторазово продовжували без її переривання та було припинено його дію лише з 30.06.2023 року.
На підставі Указів Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та №259/2022 від 14.03.2022 року, №133/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022року, №58/2023 від 06.02.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», починаючи з 24 лютого 2022 року на території України діє режим воєнного стану, який діє і на даний час.
Пунктом 19 Прикінцевих те перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Враховуючи невиконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором, договором поруки, позивач з метою захисту своїх порушених прав та інтересів звернувся до суду з даним позовом.
Як зазначалося вище, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що матеріалами справи доведено укладення 28 серпня 2012 року між ПАТ АБ “УКРГАЗБАНК" та відповідачами кредитного договору №321/2012-Р, договору застави, договору поруки.
Однак, відповідачі належним чином свої зобов`язання не виконували, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем склалася заборгованість.
Враховуючи, що відповідачі взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, договором поруки належним чином не виконують, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК" є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір.
Оскільки позовні вимоги задоволено, суд стягує з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 612, 615, 625, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 253, 256, 258, 259, 263, 265, 267,280-283 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовільнити.
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" заборгованість за кредитним договором №321/2012-Р від 28 серпня 2012 року з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення згідно рішення суду - 3 277,97 гривень та 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання - 1 838,43 гривень, за період з 30 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року (включно), а всього: в розмірі 5 116 (п`яти тисяч ста шістнадцяти) гривень 40 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" штраф за порушення п.3.3.4 договору застави від 28 серпня 2012 року за період з 01 травня 2017 року по 29 лютого 2020 року в розмірі 22 206 (двадцяти двох тисяч двохста шести) гривень 42 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" судовий збір по справі в розмірі 1 514 (однієї тисячі п`ятиста чотирнадцяти) гривень. 
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку "УКРГАЗБАНК" судовий збір по справі в розмірі 1 514 (однієї тисячі п`ятиста чотирнадцяти) гривень. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Інформація про учасників справи.
Позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк "УКРГАЗБАНК", код ЄДРПОУ 23697280, адреса: вул.Єреванська, буд.1, м.Київ.
Відповідачі: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстровані по АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення суду виготовлений 09 січня 2026 року.
Суддя: С.А.Янжула.