РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/19332/25
Провадження № 22-ц/4815/1476/25
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.
секретар судового засідання – Маринич В. В. 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
позивач – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 , 
третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Державна Інспекція
архітектури та містобудування України, 
третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Управління 
Державного архітектурно-будівельного контролю 
виконавчого комітету Рівненської міської ради 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Курганської Олени Вікторівни на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 вересня 2025 року у складі судді Гордійчук І.О., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна Інспекція архітектури та містобудування України, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом знесення самочинного будівництва.

Одночасно із поданням позовної заяви представником позивачів адвокатом Курганською Оленою Вікторівною подано заяву про забезпечення позову. Заява обґрунтована тим, що  відповідач ОСОБА_3 самочинно забудовує належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:042:0336 за адресою: АДРЕСА_1 з істотними порушеннями ДБН - порушуючи пожежні та санітарні норми та ігноруючи право позивачів як власників сусіднього житлового будинку, а Управління Державного архітектурно-будівельного контролю не може видати відповідачу припис про заборону самочинного будівництва через відсутність дозволу про проведення позапланової перевірки, тому до закінчення розгляду справи в суді земельна ділянка буде забудована, а позивачі будуть тривалий час обмежені у праві безперешкодного користування належним їм житловим будинком, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду. Просила суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити ОСОБА_3 проводити будь-які будівельні роботи на належній йому земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:042:0336 за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішенням у справі законної сили.

Ухвалою Рівненського міського суду від 15 вересня 2025 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції вмотивована тим, що викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, яке просить представник позивача, може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Судом також враховано, що таке вжиття заходів забезпечення позову, про яке просить заявник, порушує право на вільне володіння своєю власністю, адже відсутній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову, зокрема, заборони ОСОБА_3 проводити будь-які будівельні роботи на належній йому земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:042:0336, і предметом позовної вимоги, про яку вказує заявник, - усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення відповідного об`єкта.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою за невідповідності фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвокат Курганська Олена Вікторівна оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що наданий суду Дозвіл на виконання будівельних робіт, з будівництва житлового будинку на земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:042:0336 за адресою: АДРЕСА_1 , був виданий не відповідачу, а попередньому власнику земельної ділянки – ОСОБА_4 , і право на підставі такого дозволу до відповідача автоматично не переходить, а відповідач, після придбання незавершеного будівництва повідомлення про початок виконання будівельних робіт на реєстрацію не подавав, будівельні роботи проводить самочинно та з відхиленням до затвердженого для ОСОБА_4 проекту, що підтверджується наданими суду доказами-Генпланом будівництва, відповіддю Управління ДАБК на запит адвоката, фотознімками самочинного будівництва, з яких вбачається, що відстань до межі земельної ділянки не відповідає протипожежним вимогам ДБН, а також порушується інсоляція будинку позивачів, оскільки самочинна добудова перекриває попадання денного світла у вікна будинку позивачів. Додає, що роботи по вказаному будівництву приводять до порушення права позивачів на використання належного їм будинку, у якому відсутнє достатнє денне освітлення та існує пожежна загроза, відповідач будучи присутнім на засіданні комісії по розгляд скарг позивачів в управлінні архітектури не припинив виконувати будівельні роботи, а навпаки, лише прискорив самочинне виконання будівельних робіт, а тому існують обґрунтовані підстави для забезпечення позову способом про який просять позивачі. Наголошує, що між сторонами дійсно виник спір, що полягає у існуванні перешкод в користуванні нерухомим майном позивачів, яке пов`язане з проведення будівельних робіт на суміжній земельній ділянці відповідача, при цьому у випадку не вжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення заявленого позову. Вважає, що з огляду це, заборона відповідачу проводити будівельні роботи на належній йому земельній ділянці до вирішення справи по суті відповідає передбаченому ч. 1 ст. 150 ЦПК України виду забезпечення позову та врегульованому відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України принципу співмірності заходів забезпечення позову заявленим вимогам. Покликаючись на те, що вжиття такого заходу забезпечення позову не призведе до порушення принципу співмірності забезпечення позову щодо предмету спору, оскільки вказаний захід спрямований виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті та не накладає обтяжливих обов`язків на відповідача та інших зацікавлених осіб, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна Інспекція архітектури та містобудування України, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом знесення самочинного будівництва звернулисяОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Представником позивачів адвокатом Курганською Оленою Вікторівною подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що відповідач ОСОБА_3 самочинно забудовує належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:042:0336 за адресою: АДРЕСА_1 з істотними порушеннями ДБН - порушуючи пожежні та санітарні норми та ігноруючи право позивачів як власників сусіднього житлового будинку, а Управління Державного архітектурно-будівельного контролю не може видати відповідачу припис про заборону самочинного будівництва через відсутність дозволу про проведення позапланової перевірки, тому до закінчення розгляду справи в суді земельна ділянка буде забудована, а позивачі будуть тривалий час обмежені у праві безперешкодного користування належним їм житловим будинком, що утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду. Просила суд вжити заходи забезпечення позову, а саме: заборонити ОСОБА_3 проводити будь-які будівельні роботи на належній йому земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:042:0336 за адресою: АДРЕСА_1 до набрання рішенням у справі законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову. 

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 

Цивільно-процесуальним законодавством України передбачено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Поруч із цим, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Заявником на обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення порушених і оспорюваних прав та інтересів, оскільки  ОСОБА_3 самочинно забудовує належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 5610100000:01:042:0336 за адресою: АДРЕСА_1 з істотними порушеннями ДБН - порушуючи пожежні та санітарні норми та ігноруючи право позивачів як власників сусіднього житлового будинку, а Управління Державного архітектурно-будівельного контролю не може видати відповідачу припис про заборону самочинного будівництва через відсутність дозволу про проведення позапланової перевірки. Така ситуація, на думку заявниці, може призвести до того, що до закінчення розгляду справи в суді земельна ділянка буде забудована, а позивачі будуть тривалий час обмежені у праві безперешкодного користування належним їм житловим будинком, що, в свою чергу, утруднить або й унеможливить виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози невиконання рішення суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Пунктом 2 ч. 1ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Із системного аналізу норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.Вжиття заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Принцип співмірності передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу, про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

З висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 20/3560/18, вбачається, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про відсутність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивачів у разі задоволення позову, за захистом яких вони звернулися до суду, та вважає, що оскільки відсутній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову, зокрема, заборона ОСОБА_3 проводити будь-які будівельні роботи на належній йому земельній ділянці з кадастровим номером 5610100000:01:042:0336, і предметом позовної вимоги, про яку вказує заявниця, зокрема, усунення перешкод в користуванні майном шляхом знесення відповідного об`єкта, то вжиття заходів забезпечення позову буде неспівмірним із заявленими вимогами.

У рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд наголошує на необхідності підтримання «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи.
Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе «особистий і надмірний тягар» (рішення у справі Брумареску, § 78).

Зважаючи на наведені обставини в сукупності, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а такий вид забезпечення позову як заборона здійснення будівельних робіт порушує принцип співмірності виду забезпечення позову та позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін. 

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – адвоката Курганської Олени Вікторівни залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 15 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В. 
Боймиструк С. В.