ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6046/25 Справа № 234/800/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маринін О. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
       головуючого – Пищиди М.М.
       суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
       за участю секретаря судового засідання – Волкової К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,-
В С Т А Н О В И Л А:
       У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. 
       В обґрунтування позовних вимог зазначала про те, що від шлюбу з відповідачем вона має дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу проживає з матір`ю, а останні 2 роки вони знаходяться в евакуації в Естонській Республіці, що підтверджує довідка про тимчасовий захист .
       Враховуючи зазначене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини — задоволено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду – 26.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок .
       Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
       В обґрунтування апеляційної скарги, посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 
       Судом першої інстанції встановлено, що 27.04.2013 року сторони уклали шлюб, в якому народилась дитина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини від 12.08.2020, де батьками дитини є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ( а.с. 7).
       Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30.09.2021 шлюб між сторонами розірвано ( а.с. 8).
       Станом на дату звернення до суду 26.01.2022 дитина разом із матір`ю ОСОБА_2 проживали у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом про фактичне проживання ( а.с. 9).
       31.08.2020 ОСОБА_4 складено афідевіт на користь неповнолітнього сина ОСОБА_3 щодо добровільного перерахування періодичного платежу на його утримання (з позначкою утримання/аліменти), який складено та завірено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Луцькою О.А., зареєстровано в реєстрі за № 381 ( а.с. 27).
       Судовим наказом виданим Печерським районним судом м. Києва від 07.03.2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання дитини, сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 14 грудня 2022 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 19 зворот).
       Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню, судовий наказ у справі № 757/36502/22-д. виданий 07 березня 2023 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 14 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнення з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі 268 грн 40 коп. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113080523).
       При цьому, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2023 року встановлено, що малолітній син сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_6 , що було підтверджено копією посвідки на проживання дитини в Республіці Естонія з 07 квітня 2022 року. Протилежного батьком дитини не доведено.
       Постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року без змін.
       При цьому з постанови Київського апеляційного суду від 06.03.2024 вбачається, що на підтвердження проживання сина разом з нею ОСОБА_2 долучала до справи копії посвідок на тимчасове проживання на підставі тимчасового захисту, виданих у відповідності до імплементаційного рішення (ЄС) Ради Європейського Союзу № 2022/382 від 04 березня 2022 року та розпорядження Уряду Естонської Республіки №66 від 08.03.2022 у зв`язку із військовим вторгненням рф, відповідно до яких дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – син ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю в Естонській Республіці з 07 квітня 2022 року.
       Як вбачається із долучених позивачкою посвідок про тимчасове проживання ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово проживають на території Естонської республіки ( дата видачі довідки 28.11.2023, дійсна до 03.03.2025).
       Таким чином, проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю підтверджується Актом про фактичне проживання від 2022 року, посвідками про тимчасове проживання позивачки та дитини на території Естонської республіки від 28.11.2023, а також судовими рішеннями, які набрали законної сили - ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2023 року та постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2024.
       Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позову.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
       Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
       Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Частинами 2,3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
       Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
       Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
       Як роз`яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
       Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.
       Згідно зі ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина
       Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Із матеріалів справи вбачається, проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю підтверджується Актом про фактичне проживання від 2022 року, посвідками про тимчасове проживання позивачки та дитини на території Естонської республіки від 28.11.2023, а також судовими рішеннями, які набрали законної сили - ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2023 року та постановою Київського апеляційного суду від 06.03.2024.
       Вирішуючи спір, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей із тих підстав, що відповідач не проживає разом з дітьми, які проживають та знаходяться на утриманні позивача.
       Проживання дітей з матір`ю є безумовною підставою для стягнення з батька на користь матері аліментів на утримання дітей .
       У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
       Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вирішив цей спір на підставі належним чином досліджених доказів і встановлених обставин справи та, урахувавши інтереси дітей, для благополуччя та повноцінного розвитку яких необхідним є забезпечення їх коштами одним із батьків у незалежності від наявності між ними спору, дійшов правильного висновку про стягнення з батька на користь матері аліментів на утримання дітей.
       Колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
       За своєю суттю аліменти – це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
       Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
       Згідно зі ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2025 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
       Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “03” грудня 2025 року.
       Повний текст постанови складено “04” грудня 2025 року.

       Головуючий:

       Судді: