Справа № 161/92/26 
Провадження № 1-кп/161/506/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк        13 січня 2026 року  
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
потерпілого - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025035580000928, що надійшов з Луцької окружної прокуратури 02.01.2026 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Навіз Рожищенського району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, гр.України, з вищою освітою, одруженого, не працюючого, не судимого,
- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_4 20 грудня 2025 року близько 21.30 год., перебуваючи поблизу будинку №2 по вул.Прогресу у м.Луцьку Волинської області, умисно, в ході раптово виниклого словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно наніс ряд ударів кулаками обох рук в ділянку голови. Після цього, продовжуючи свої умисні протиправні дії, ОСОБА_4 наніс декілька ударів ногами в ділянку лівої ноги потерпілого.
Згідно висновку судово-медичного експерта №896 від 22.12.2025 потерпілий ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця на внутрішній поверхні лівого стегна, садна на правому крилі носа, забоїв м`яких тканин в лівій тім`яній-потиличній ділянці голови та в правій виличній ділянці, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_4 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто умисно наніс потерпілому легке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в умисному нанесенні легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, суду дав показання, що 20 грудня 2025 року близько 21.30 год. перебував біля будинку №2 по вул.Прогресу у м.Луцьку Волинської області, де у нього з потерпілим виник конфлікт, в ході якого він, усвідомлюючи вік та наявність інвалідності у потерпілого, наніс останньому удари кулаками обох рук в ділянку голови, декілька ударів ногами в ділянку лівої ноги. Кількості та локалізації ударів не заперечує, як і того, що саме від його дій потерпілий отримав тілесні ушкодження, вказані у висновку експерта. Зробив належні висновки, просив суворо не карати.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердив показання обвинуваченого ОСОБА_4 з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень. Цивільного позову не заявив, щодо покарання – наполягає на призначенні суворого покарання.
Винуватість ОСОБА_4 в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 підтверджується зібраними на досудовому слідстві доказами, фактичні обставини яких не оспорюються учасниками судового провадження, а тому судом, за погодженням з усіма учасниками, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, не проводиться їх дослідження.
При обранні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і дані про особу винного.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд, за наслідками судового розгляду, не вбачає.
Суд не відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 - щире каяття, як це вказано в обвинувальному акті, оскільки, відповідно до сталої практики Верховного Суду основною формою прояву щирого каяття є повне визнання своєї вини та правдива розповідь про всі відомі обставини вчиненого злочину. Щире каяття повинно ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Така правова позиція відображена у постанові Верховного суду від 30.10.2018 (справа №559/1037/16к).
Так, в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 жалю з приводу своєї поведінки не висловив, жодних заходів для виправлення ситуації особисто не вжив, вибачення особисто у потерпілого не просив, не висловлював жалю з приводу вчиненого, тому у його діях відсутнє саме «щире каяття».
До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та особи з інвалідністю.
Обвинувачений ОСОБА_4 не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав повністю, має постійне місце проживання, вчинене ним кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК України хоча і відноситься до кримінального проступку, однак є умисним, потерпілий наполягав на суворому покаранні, обвинувачений не працевлаштований, вчинив кримінальне правопорушення щодо особи похилого віку, перед ним не вибачився, а тому щире каяття у його діях відсутнє, а тому суд, призначає покарання в межах санкції ст.125 ч.1 КК України, у виді громадських робіт.
На думку суду, обрана міра покарання, є необхідною та достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Речові докази, згідно ст.100 КПК України, залишити у матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, 

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України, призначивши покарання – 60 (шістдесят) годин громадських робіт.
Речові докази:
-DVD-R диск з інформацією- залишити у матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Луцького міськрайонного суду        ОСОБА_1