ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/37198/24 Суддя першої інстанції: Жукова Є.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Файдюка В.В.,
суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
при секретарі - Масловській К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Опті-Опт Хімгруп» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Опті-Опт Хімгруп» (далі - позивач, ТОВ «Опті-Опт Хімгруп») звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.01.2024 №0003402/0706, №0003403/0706, №0003404/0706.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 позов задоволено повністю. Крім того стягнуто на користь ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у сумі 25 000 грн.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів направлення копії наказу про проведення перевірки та направлення про проведення перевірки на адресу місцезнаходження позивача, що свідчить про суттєве порушення порядку проведення перевірки та як наслідок нівелює її результати. Також суд підкреслив на ненаданні відповідачем доказів складання акта про відмову у наданні позивачем документів для проведення перевірки. Окремо щодо суті виявлених у ході перевірки порушень суд наголосив, що надані до матеріалів справи первинні документи у повному обсязі підтверджують правомірність формування платником податків даних податкового обліку. Присуджуючи на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу, суд зазначив, що заявлена сума витрат є неспівмірною із складністю справи, виконаними адвокатом роботами і ціною позову, а тому підлягає зменшенню до 20 000 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що вперше ГУ ДПС у м. Києві намагалося провести виїзну перевірку ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» у жовтні 2023 року, однак через відсутність підприємства за податковою адресою відповідний захід проведено не було, що стало підставою для призначення невиїзної перевірки. Наголошує, що копія наказу разом із повідомленням про проведення невиїзної перевірки не була вручена позивачу з незалежних від відповідача причин, а відтак перевірка проведена правомірно. Підкреслює, що запит про витребування документів направлявся на нову адресу підприємства, однак будь-яких документів останнім для перевірки надано не було, що свідчить про правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Свою позицію обґрунтовує тим, що у контролюючого органу взагалі не виникло право на проведення позапланової невиїзної перевірки позивача, оскільки копія наказу і направлення на перевірку направлені не на адресу реєстрації підприємства, а ГУ ДПС у м. Києві, отримавши 04.11.2023 повернутий лист із вказаними документами, не вжило будь-яких додаткових заходів щодо перевірки податкової адреси ТОВ «Опті-Опт Хімгруп». Окремо звертає увагу, що будь-яких доказів фактичного виходу відповідача на податкову адресу позивача у жовтні 2023 року матеріали справи не містять. Крім іншого, зауважує, що будь-яких запитів про отримання документів платник податків не отримував. Водночас, запит, направлений у рамках проведення незаконної перевірки, не породжував у позивача обов`язку з їх надання.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути на його користь з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 77 000 грн.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.02.2026.
У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у місті Києві справу було знято з розгляду та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.02.2026.
У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.
Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - змінити, виходячи з такого.
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що 25.10.2023 ГУ ДПС у м. Києві прийнято наказ №5253-п «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ОПТІ-ОПТ ХІМГРУП» (код ЄДРПОУ 43913920)» на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України (далі - ПК України) у зв`язку з поданням підприємством декларації з податку на додану вартість з від`ємним значенням, яке становить більше 100 тис. грн за вересень 2023 року.
У зв`язку з відсутністю підприємства за податковою адресою посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві складено акт від 26.10.2023 №6171/Ж6/26-15-07-06-03-20 про неможливість проведення перевірки ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» у терміни, зазначені у наказі та направленнях.
У грудні 2023 року працівниками ГУ ДПС у м. Києві відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75. 1 ст. 75, пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, на підставі наказу від 01.11.2023 №5428-п і повідомлення від 03.11.2023 №409/26-15-07-06-03-18 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за вересень 2023 року.
У ході перевірки встановлено порушення позивачем:
1) п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого:
- завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 декларації) на загальну суму 8 031 008 грн;
- занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету за вересень 2023 року на суму 2 169 067 грн;
2) п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2, п. 85.4 ст. 85 ПК України - посадовим особам контролюючого органу не надано документів під час перевірки.
Висновки перевірки зафіксовані в акті від 19.12.2023 №84047/Ж5/26-15-07-06-03-19/43913920.
На підставі викладених в акті перевірки висновків відповідачем 17.01.2024 прийняті податкові повідомлення-рішення:
- форми «В4» №0003403/0706, яким ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» за порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість на суму 8 031 008 грн за вересень 2023 року;
- форми «Р» №0003402/0706, яким ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» за порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 2 711 334 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням 2 169 067 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 542 267 грн;
- форми «ПС» №0003404/0706, яким до позивача за порушення п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, п. 85.2, п. 85.4 ст. 85 ПК України застосовані штрафні санкції у розмірі 1 020 грн.
Вирішуючи питання про правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, суд першої інстанції встановив таке.
В акті перевірки посадовими особами ГУ ДПС у м. Києві вказано, що копію наказу та повідомлення про проведення перевірки ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» відповідачем направлено 03.11.2023 засобами поштового зв`язку, з повідомленням про вручення, яке на дату завершення перевірки повернулося до відповідача 04.11.2023 не врученим.
У листі від 07.06.2024 за №54743/6/26-15-07-05-07- 07, адресованого адвокату В.І. Розмошу, контролюючий орган повідомив, що копія наказу та повідомлення про проведення перевірки позивача була направлена відповідачем за адресою позивача, а саме: 03062 м. Київ, вул. Чистяківська буд. 7.
У свою чергу, адреса (03062 м. Київ, вул. Чистяківська буд. 7), вказана відповідачем у повідомленні від 03.11.2023 №409/26-15-07-06-03-18, є відмінною від зареєстрованої адреси позивача: 08601, Київська область, Обухівський район, м. Васильків, вул. Грушевського, буд.10.
Поряд з цим, судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження правомірності декларування позивачем від`ємного значення з ПДВ за вересень 2023 року, позивачем суду надано такі первинні документи:
- по взаємовідносинах з ТОВ «Актакор» - договір поставки нафтопродуктів від 30.01.2023 року за №30012023/1; видаткові накладні; товарно-транспортні накладні; рахунки на оплату;
- по взаємовідносинах з ТОВ «Вова-Хорека» - акти надання послуг;
- по взаємовідносинах з ТОВ «ТК Платінум-Трейд» - видаткову накладну; акт приймання-передачі нафтопродуктів; товарно-транспортну накладну; рахунок на оплату; договір поставки нафтопродуктів; акт звірки;
- по взаємовідносинах з ТОВ «Ісіда Ойл» - видаткову накладну; акт приймання-передачі нафтопродуктів; рахунок на оплату; договір поставки нафтопродуктів; акт звірки за період 2023 року;
- по взаємовідносинах з ДП «Юсенко Україна» - видаткові накладні; товарно-транспортні накладні;
- по взаємовідносинах з ТОВ «Лерна Ойл» - договір поставки нафтопродуктів від 10.08.2023 за №ЛО-265/НП; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну;
- по взаємовідносинах з ТОВ «Енерджі Юніон» - договір поставки нафти та газового конденсату від 01.12.2022 за №0112-22/1; видаткові накладні; товарно-транспортні накладні.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявними у матеріалах справи документами підтверджується протиправність проведеної контролюючим органом невиїзної документальної позапланової перевірки з огляду на незабезпечення повідомлення платника податків про її проведення та водночас правомірність формування позивачем даних податкового обліку та як наслідок протиправність спірних у цій справі податкових повідомлень-рішень.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.
Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до ст. 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За правилами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Відповідно до пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, коли платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.
Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень;
Відповідно до абз. 2 п. 78.4 ст. 78 ПК України право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.22 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що, незважаючи на проголошену п. 79.3 ст. 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується також з приписами пп. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17 ПК України.
У свою чергу, п. 42.2 ст. 42 ПК України передбачає, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
При цьому в силу положень п. 42.3 ст. 42 ПК України якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз. 2 п. 42.5 ст 42 ПК України).
Колегія суддів зауважує, що у застосуванні положень п. 79.2 ст. 79 ПК України у взаємозв`язку з п. 42.2 ст. 42 ПК України Верховний Суд дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.
Також, у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 колегія суддів Великої Палати Верховного Суду дійшла таких висновків: аналізованими нормами Податкового кодексу України (зокрема, пункт 42.2 статті 42, пункт 78.4, пункт 79.2 статті 79) з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.
Судом апеляційної інстанції також враховується, що Законом України від 30.11.2021 №1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», який набрав чинності з 01.01.2022, п. 79.2 ст. 79 ПК України було доповнено новим абзацом такого змісту: «У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу».
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передумовою виникнення у контролюючого органу права на проведення невиїзної документальної позапланової перевірки є ознайомлення платника податків із наказом про її проведення. У випадку направлення копії наказу і повідомлення про проведення перевірки засобами поштового зв`язку датою їх отримання вважається або дата вручення поштового відправлення або день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. У будь-якому випадку документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу, однак таке поштове відправлення має бути надіслано на місцезнаходженням чи податковою адресою платника податків.
Матеріали справи свідчать, а також не заперечується учасниками справи, копія наказу від 01.11.2023 №5428-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» (код ЄДРПОУ 43913920)», а також повідомлення від 03.11.2023 №409/26-15-07-06-03-18 направлені ГУ ДПС у м. Києві на адресу позивача 03062, м. Київ, вул. Чистяківська, 7 (т. 2 а.с. 23-24). При цьому вже 04.11.2023 поштове відправлення із згаданими вище документами повернулося відправникові у зв`язку з неправильно зазначеною (відсутньою) адресою (т. 2 а.с. 25).
Колегією суддів враховується, що інформацію про державну реєстрація змін щодо місцезнаходження ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» з м. Київ, вул. Чистяківська, 7, на Київська обл., м. Васильків, вул. Грушевського, 10, контролюючий орган отримав 03.11.2023, що підтверджується ним у додаткових поясненнях, поданих до суду першої інстанції 29.01.2025 (т. 4 а.с. 8). Отже, будучи обізнаним станом на 03.11.2023 про зміну податкової адреси ТОВ «Опті-Опт Хімгруп», ГУ ДПС у м. Києві, отримавши 04.11.2023 від оператора поштового зв`язку інформацію про відсутність платника податків за попередньою податковою адресою, не вчинив протягом місяця (тобто до 07.12.2023 - день початку перевірки) жодних дій, спрямованих на належне повідомлення підприємства про проведення невиїзної документальної позапланової перевірки.
Викладене, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про недотримання ГУ ДПС у м. Києві вимог щодо належного і своєчасного повідомлення ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» про здійснення контрольного заходу щодо підприємства.
З урахуванням наведеного судом апеляційної інстанції враховується, що за усталеною позицією Верховного Суду не виконання контролюючим органом вимог п. 79.2 ст. 79 ПК України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто, є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. У постанові від 18.08.2021 у справі №160/9277/19 Верховний Суд прийшов до висновку, що визнання незаконною документальної позапланової невиїзної перевірки, проведеної контролюючим органом, виключає необхідність переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства та є підставою для визнання незаконними і прийнятих за результатами такої перевірки податкових повідомлень-рішень.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 сформувала правовий висновок, за яким неправомірність дій контролюючого органу з призначення і проведення перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Як було встановлено раніше, у спірному випадку документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» проведено без повідомлення підприємства про її призначення на відповідну податкову адресу, що, як було зазначено вище, нівелює її наслідки. 
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з висновком, сформульованого Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №520/8836/18 (постанова від 22.09.2020) «…перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом» та «встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання».
У контексті наведеного судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.
Системний аналіз наведених норм у своїй сукупності дає підстави для висновку, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної планової виїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч. 2 ст. 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі висновків акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
За таких обставин, зважаючи на те, що ГУ ДПС у м. Києві не набуло повноважень на проведення невиїзної документальної позапланової перевірки ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» з огляду на ненаправлення на його податкову адресу копії наказу про призначення перевірки і повідомлення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що перевірка підприємства була проведена за відсутності на те правових підстав, що в силу неодноразово згаданих вище позицій Верховного Суду свідчить про протиправність прийнятих за її наслідками податкових повідомлень-рішень та, як наслідок, необхідність їх скасування.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, й у постановах від 24.03.2023 у справі № 640/13521/19 та від 24.04.2025 у справі № 320/9086/22.
Крім того, колегія суддів також зауважує, що за встановлення протиправності дій податкового органу щодо проведення перевіри без законних підстав у суду відсутня необхідність аналізу протиправності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень.
Указану позицію висловив Верховний Суд у постановах від 29.04.2021 у справі № 320/6192/19, від 24.05.2023 у справі №140/607/22, від 01.10.2025 у справі №320/42369/23.
У площині наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пп. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.
Отже, виключною компетенцією щодо перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів наділені контролюючі органи, до яких ПК України відносять податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи). У свою чергу суд, на переконання колегії суддів, вправі надавати оцінку правомірності прийнятих за наслідками відповідної перевірки рішень контролюючих органів.
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що з огляду на дискреційний характер повноважень контролюючого органу, до яких належить ГУ ДПС у м. Києві, щодо перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів, які, як свідчать матеріали справи, можуть бути реалізовані з урахуванням документів, які перебувають у розпорядженні ТОВ «Опті-Опт Хімгруп», колегія суддів приходить до висновку про передчасність висновків суду про дотримання позивачем вимог податкового законодавства по суті виявлених у ході перевірки порушень, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні у мотивувальній частині.
Щодо здійсненого судом першої інстанції розподілу судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія зазначає, що правильність висновків Київського окружного адміністративного суду у відповідній частині учасниками справи під сумнів не ставилася, ними не оскаржувалася, а відтак в силу приписів ч. 1 ст. 308 КАС України вони перебували поза межами апеляційного перегляду.
Судовою колегією враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з огляду на не набуття контролюючим органом повноважень на проведення перевірки, судова колегія приходить до висновку про правильність твердження Київського окружного адміністративного суду про необхідність задоволення позову, однак вважає, що висновки суду першої інстанції про документальне підтвердження правомірності формування підприємством даних податкового обліку є передчасними, що свідчить про необхідність його зміни у мотивувальній частині.
Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, однак обґрунтував його з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення справи. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - змінити у мотивувальній частині.
Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Опті-Опт Хімгруп» просило стягнути на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 77 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Крім того, колегія суддів, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19.09.2019 у справі № 810/2760/17, вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20.01.2021 у справі № 120/3929/19-а.
Цим правом, як свідчать матеріали справи, ГУ ДПС у м. Києві скорилося, подавши до суду апеляційної інстанції клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з підстав неспівмірністю їх із складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), а також ненаданням доказів їх неминучості.
Відтак, перевіряючи співмірність та обґрунтованість заявлених до відшкодування витрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Так, на підтвердження витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником позивача були надані:
- копія договору від 04.06.2024 №б/н про надання правової (правничої) допомоги, за умовами якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. Пунктом 4.1 договору передбачено, що сторони узгодили, що за наданими адвокатським бюро правових (правничих) послуг клієнт сплачуватиме адвокатському бюро вартість виконаних робіт (наданих послуг) згідно відповідного рахунку та акту виконаних робіт (наданих послуг). Сума оплати залежить від обсягу затраченого часу та складності доручення. Згідно з п. 4.7 договору сума, вказана в п. 4.1 даного договору є гонораром адвокатського бюро за надання правової (правничої) допомоги та поверненню не підлягає;
- копія платіжної інструкції від 06.08.2025 №927 на суму 75 200 грн з призначенням «Оплата за юридичні послуги згідно Рахунку-фактури №002 від 28.07.2025р., без ПДВ».
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд у постанові від 10.11.2022 у справі № 2040/6997/18 підкреслив, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Відтак, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. 
Судовою колегією враховується, що ця справа не містить виключної правової проблеми, а щодо спірних правовідносин склалася усталена судова практика. При розгляді справи у суді першої та апеляційної інстанціях брав участь один й той самий адвокат, що свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення. На користь цього свідчить й те, що доводи й позиція сторін протягом усього часу розгляду справи не змінювалися, а мотиви відзиву за своєю суттю не відрізняються від аргументів позову.
Аналогічний за змістом висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 13.12.2023 року у справі № 160/17139/20.
Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що розмір заявленої до присудження суми витрат на професійну правничу допомогу в сумі 77 000 грн є явно завищеним.
Більше того, до такої суми позивачем включені витрати щодо моніторингу судової влади, з`ясування інформації про відкриття апеляційного провадження у справі, підготовка заяви про вступ у справу та отримання копії апеляційної скарги в сумі 11 000 грн, які не можна вважати такими, що безпосередньо пов`язані із розглядом справи №320/37198/24 в суді апеляційної інстанції, оскільки і позивач, і його представник мають зареєстровані електронні кабінети у підсистемі «Електронний суд», що виключає обов`язкову необхідність вчиняти перелічені вище дії. До того ж копія апеляційної скарги доставлена до електронного кабінету позивача 15.07.2025 згідно з довідкою від 01.08.2025.
Щодо витрат у розмірі 11 000 грн, понесених у зв`язку з проведеним аналізом рішення Київського окружного адміністративного суду від 16.06.2025, судова колегія зазначає, що останні не можуть вважатися такими, що пов`язані з розглядом цієї справи та підлягають окремому виділенні, адже є невід`ємним елементом підготовки відзиву на апеляційну скаргу.
Водночас, щодо цих витрат, а також інших, заявлених позивачем до присудження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що, як було підкреслено вище, умовою сплати послуг за договором від 04.06.2024 є виставлення адвокатським бюро рахунку фактури та акта виконаних робіт (наданих послуг).
Разом з тим, до матеріалів справи позивачем не надано як рахунка, так і акта виконаних робіт (наданих послуг), що унеможливлює встановлення як обсягу наданих послуг та їх документальне підтвердження, так і факту послуг саме у межах цієї справи, оскільки платіжна інструкція від 06.08.2025 №927 на суму 75 200 грн містить посилання лише на рахунок-фактуру від 28.07.2025 №002 без договору, у межах якого такий рахунок складений.
Таким чином, враховуючи категорію складності цієї справи, ненадання доказів виняткового значення цієї справи для позивача, ненадання обов`язкових для визначення обсягу наданих послуг документів та відсутністю доказів оплати таких послуг у межах цієї справи, колегія суддів приходить до висновку, що розмір витрат на правову допомогу, які позивач просив компенсувати, не є обґрунтованим, співрозмірним та пропорційним до предмету спору, у зв`язку з чим заява про відшкодування судових витрат не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року - змінити у мотивувальній частині.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення.
Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя В.В. Файдюк 

Судді О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення складено 10 лютого 2026 року.