ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/13782/24 пров. № А/857/4518/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Качмара В.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Зозуля Д.П.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Рівне,
дата складення повного тексту рішення 01 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 07.08.2024 відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01.01.2025 у справі №460/13782/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.09.2024 у справі № 556/20126/24 встановлено факт проживання позивачки у с. Городець з 02.01.1987 року по 14.01.1987 року, з 25.07.1987 року по 31.08.1987 року, з 31.12.1987 року по 14.01.1988 року, 03.05.1988 року по 31.12.1988 року, з 01.07.1992 року по 31.12.1992 року.
Також у позивачки наявне посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджує той факт, що з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 02.01.1993 вона постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 4 років.
Таким чином суд дійшов висновку, що оскільки Законом України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” передбачено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та таке надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії, зокрема і на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Оскільки період проживання (роботи) у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 2 роки 4 місяців 6 днів, то позивачка не має права на зниження пенсійного віку.
Окрім того звертає увагу на те, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1977, оскільки титульна сторінка трудової книжки заповнена з порушенням п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, а саме дата народження дописана. Повідомлено, що до страхового стажу невраховано період навчання з 01.09.1986 по 30.06.1988 (дублікат диплому НОМЕР_2 від 30.06.1988), оскільки відтиск печатки та бланк диплому не відповідає періоду навчання. Страховий стаж розраховано згідно із додатково поданими документами з урахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5). 
Разом із тим, суд першої інстанції не врахував підстав, з яких виходив пенсійний орган, приймаючи рішення від 01.11.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
У рішенні ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зазначено, серед іншого, що період навчання з 01.09.1986 по 30.06.1988 невраховано (дублікат диплому НОМЕР_2 від 30.06.1988), оскільки відтиск печатки та бланк диплому не відповідає періоду навчання. Натомість суд дав оцінку доказів та свої обгрунтування (аналіз) виходячи із того, що підставою для прийняття пенсійним органом рішення про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку є те, що на його думку, позивачка станом на 01.01.1993 відпрацювала (прожила) менше 4 років.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується відповідним посвідченням.
Відповідно до довідки №18/13/04-236/24 від 18.04.2024, виданої старостою Городецького старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області, позивачка проживала у с.Городець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 26.04.1986 (моменту аварії) по 01.01.1987 та з 01.01.1989 по 31.12.1990.
Згідно із довідкою № 925 від 25.04.2024 позивачка проживала у селищі Володимирець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 05.11.1993 по 10.03.1999.
Витягом № 1661 від 11.06.2024 з реєстру територіальної громади підтверджено, що позивачка проживала у м. Вараш (Кузнецовськ), яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 12.03.1999 по 20.01.2005, з 25.01.2005 по теперішній час.
Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.09.2024 у справі № 556/20126/24 встановлено факт проживання позивачки у с.Городець з 02.01.1987 року по 14.01.1987 року, з 25.07.1987 року по 31.08.1987 року, з 31.12.1987 року по 14.01.1988 року, 03.05.1988 року по 31.12.1988 року, з 01.07.1992 року по 31.12.1992 року.
20.10.2024 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
За принципом екстериторіальності, рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 01.11.2024 № 172050006589 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
Повідомлено, що до загального страхового стажу враховано 29 років 6 місяців 8 днів. Період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю становить 2 роки 4 місяців 6 днів станом на 01.01.1993, що не дає права на зниження пенсійного віку. За результатами розгляду документів до періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не врахований період навчання з 01.09.1986 по 30.06.1988 у м. Дубно. Зважаючи на те, що станом на 01.01.1993 період проживання позивачки у зоні посиленого радіологічного контролю становить менше 4 років, підстав для призначення їй пенсії немає.
Не погоджуючись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII).
Згідно із статтею 9 зазначеного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать, зокрема, особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років (пункт 4 частини 1 статті 11 Закону №796-XII).
Відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з пунктом 2 статі 55 Закону № 796-ХІІ особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини 3 статті 55 Закону № 796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Таким чином, право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01.01.1993.
Як слідує з матеріалів справи, пенсійний орган відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з огляду на те, що станом на 01.01.1993 вона не проживала (відпрацювала) у зоні посиленого радіологічного контролю 4 роки, оскільки документами такий факт не підтверджено. 
Окрім того, у рішенні про відмову в призначенні пенсії зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 від 27.07.1977, оскільки її титульна сторінка заповнена з порушенням п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, а саме дата народження дописана. Також повідомлено, що до страхового стажу не враховано період навчання з 01.09.1986 по 30.06.1988 (дублікат диплому НОМЕР_2 від 30.06.1988), оскільки, відтиск печатки та бланк диплому не відповідає періоду навчання
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням 4 категорії.
Відповідно до довідки №18/13/04-236/24 від 18.04.2024, виданої старостою Городецького старостинського округу Сарненської міської ради Рівненської області, позивачка проживала у с. Городець, яке відносилося до зони посиленого радіологічного контролю (4 категорія), з 26.04.1986 (моменту аварії) по 01.01.1987 та з 01.01.1989 по 31.12.1990.
Копією диплому серії НОМЕР_2 підтверджено, що у період з 01.09.1986 по 30.06.1988 позивачка навчалася у Дубенському педагогічному училищі.
Оскільки місто Дубно не віднесено до зони посиленого радіологічного контролю, то період навчання у Дубенському педагогічному училищі підставно не враховано пенсійним органом до періоду проживання на території посиленого радіологічного контролю.
Апеляційний суд критично оцінює встановлений рішенням суду факт проживання позивачки в посиленого радіологічного контролю в селі Городець Вараського району Рівненської області у періоди з 02.01.1987 року по 14.01.1987 року, з 25.07.1987 року по 31.08.1987 року, з 31.12.1987 року по 14.01.1988 року, 03.05.1988 року по 31.12.1988 року, з 01.07.1992 року по 31.12.1992 року, оскільки з рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 19.09.2024 у справі № 556/20126/24 слідує, що судом досліджено диплом про освіту (період навчання з 01.09.1986 по 30.06.1988) та лист навчального закладу про те, що під час навчання ОСОБА_1 мали місце періоди літніх та зимових канікул, а також практики. Канікули ОСОБА_1 проводила в будинку своїх батьків в селі Городець.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що навіть врахування періодів канікул у вказаному навчальному закладі, які позивачка проводила в будинку своїх батьків в у с.Городець, недостатньо для висновку про проживання у відповідній зоні впродовж 4 років. 
Юридичний факт встановлений на підставі письмових показань фізичних осіб та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого Рівненською обласною державною адміністрацією, а також враховано медичну картку доньки позивачки, яка перебувала на обліку в селі Городець. При цьому у рішенні суду зазначено, що необхідність у встановленні факту викликана необхідністю в оформленні різного роду пільг, передбачених Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Водночас орган, що призначає пенсію, не залучався до кола учасників вказаної справи в якості зацікавленої особи.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника, що період фактичного проживання позивачки на території посиленого радіологічного контролю складає менше 4 років.
Таким чином, оскільки матеріали справи не містять належних доказів факту постійного проживання та (або) роботи ОСОБА_1 на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993, то вона не має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 19.09.2024 при розгляді справи №460/23707/22, від 02.10.2024 при розгляді справи № 500/551/23, від 11.11.2024 при розгляді справи № 460/19947/23 та від 16.12.2025 при розгляді справи № 460/6098/24, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.
Суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
За правилами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області слід задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі №460/6098/24 скасувати та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк