ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" січня 2026 р. Справа№ 910/17051/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко О.В.
суддів: Сибіги О.М. 
Кравчука Г.А. 

без повідомлення учасників справи

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 (повний текст рішення складено 18.09.2025)

у справі №910/17051/18 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Головного управління Національної поліції в Полтавській області
до Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 
про стягнення 102 858,76 грн.

в с т а н о в и в:

Головне управління Національної поліції в Полтавській області звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення 166 133,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з вини працівника відповідача позивачу внаслідок ДТП було завдано збитки, які він просить стягнути з відповідача, як заподіювача шкоди, у сумі не відшкодованій страховиком у розмірі 166 133,00 грн.
В подальшому, позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача102 858,76 грн. як фактично понесених матеріальних збитків.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь Головного управління Національної поліції в Полтавській області суму шкоди, завданої у ДТП у розмірі 102 858,76 грн., судовий збір у розмірі 2 491,99 грн., витрати на оплату судової експертизи у розмірі 13 025,13 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося 02.10.2025 (згідно поштового трекера) до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 у справі №910/17051/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, таке рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. 
Зокрема, скаржник зазначив, що сума 102 858,76 грн не відповідає розміру матеріального збитку, визначеного експертом у висновку від 06.06.2025, з урахуванням суми страхового відшкодування.
З огляду на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, скаржник вважає, що витрати на проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 13 025,13 грн., як і сума судового збору в розмірі 2 882,34 грн. також мають бути покладені на позивача, а тому рішення в цій частині також підлягає скасуванню.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/17051/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Сибіга О.М., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 у справі №910/17051/18. Призначено до розгляду апеляційну скаргу на 03.12.2025 без повідомлення (виклику) учасників справи. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17051/18.
17.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач заперечив проти доводів скаржника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
23.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/17051/18.
03.12.2025 розгляд справи №910/17051/18 не відбувся, в зв`язку з чим ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.12.2025 призначено розгляд справи на 21.01.2026 без повідомлення учасників справи.
У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.01.2026 у справі №910/17051/18 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Кравчук Г.А., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2026 прийнято справу №910/17051/18 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Кравчук Г.А., Сибіга О.М.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4220-IX від 15.01.2025, Указом Президента України від 15.04.2025 №235/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 16.04.2025 № 4356-IX, Указом Президента України від 14.07.2025 №478/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.07.2025 №4524-IX, Указом Президента України від 20.10.2025 №793/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.10.2025 №4643-IX продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, тобто до 03 лютого 2026 року.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Колегією суддів враховано, що ціна поданого позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018.
Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже, справа №910/17051/18 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі.
У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до ч.4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як встановлено судом у постанові Київського районного суду міста Полтави №552/4554/18 від 13.09.2018, яка набрала законної сили, з урахуванням постанови про виправлення описки від 24.09.2018, 30.07.2018 о 09:40 громадянин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Transit д.р.н. НОМЕР_1 у м. Полтава по вулиці М. Бірюзова, на перехресті з вулицею П. Юрченка, виїхав на заборонений сигнал світлофора, де здійснив зіткнення з автомобілем Renault Dokker д.р.н. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 , який рухався по вулиці М. Бірюзова від вулиці Ковпака в бік вулиці Шевченка на дозволений сигнал світлофора. Внаслідок пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями громадянин ОСОБА_1 порушив п. 8.7.3.е ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Київського районного суду міста Полтави №552/4554/18 від 13.09.2018, яка набрала законної сили, з урахуванням постанови про виправлення описки від 24.09.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 працює водієм інкасатором в АТ "Ощадбанк".
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Ford Transit д.р.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована СК "Брокбізнесбанк" на підставі полісу АК № 7760370. За договором (полісом) АК №7760370 передбачено франшизу у розмірі 0,00 грн та ліміт відповідальності за шкоду майну у сумі 100000,00 грн.
Страховою компанією на користь позивача було виплачено страхове відшкодування у сумі 100 000,00 грн, в межах ліміту відповідальності, що не заперечується сторонами.
Згідно ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в чинній на момент виникнення правовідносин редакції), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до статті 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Вина учасника ДТП, який керував автомобілем Ford Transit д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 встановлена у судовому порядку постановою Київського районного суду міста Полтави № 552/4554/18 від 13.09.2018, яка набрала законної сили, з урахуванням постанови про виправлення описки від 24.09.2018.
Відповідачем не заперечуються обставини, що водій ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, в зв`язку з чим саме Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (колишнє найменування Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України") несе відповідальність за шкоду, завдану його працівником.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в чинній на момент виникнення правовідносин редакції) транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
За результатами проведення повторної судової експертизи, був складений висновок експерта №21253 від 06.06.2025. У висновку експертом встановлено, що:
вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Dokker д.р.н. НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 166 649,88 грн станом на 30.07.2018; 
вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Dokker д.р.н. НОМЕР_2 становить 250 156,41 грн станом на 30.07.2018; 
вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Dokker д.р.н. НОМЕР_2 внаслідок ДТП 30.07.2018 становить 186 050,54 грн; 
ринкова вартість автомобіля Renault Dokker д.р.н. НОМЕР_2 станом на 29.07.2018 становить 166 095,37 грн; 
ринкова вартість автомобіля Renault Dokker д.р.н. НОМЕР_2 після ДТП становить 64 982,16 грн.
Отже, за результатами судової експертизи встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Dokker д.р.н. НОМЕР_2 після ДТП є нижчою, ніж його ринкова вартість до ДТП, а отже, відсутні підстави вважати автомобіль фізично знищеним.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В підтвердження вартості відновлюваного ремонту автомобіля Renault Dokker д.р.н. НОМЕР_2 після ДТП 30.07.2018, позивач долучив до матеріалів справи договори підряду: №918 з від 22.05.2023, № 1058з від 12.06.2023, №1161з від 23.06.2023, №1314з від 20.07.2023, № 1479з від 21.08.2023, № 1625з від 13.09.2023, № 2097з від 12.12.2023, укладені з ФОП Цебер Ганною Олегівною.
На виконання перелічених договорів та специфікацій до них, підрядник виконав роботи, що підтверджується актами виконаних робіт: № F000030053 від 14.06.2023 на суму 30 086,22 грн, № F000030675 від 20.07.2023 на суму 4337,76 грн, № F000031158 від 21.08.2023 на суму 8 566,12 грн, № F000031565 від вересня 2023 на суму 40 349,75 грн, № F000032960 від грудня 2023 на суму 98 357,93 грн, №F000030322 від 26.06.2023 на суму 3 785,86 грн, № F000029635 від 24.05.2023 на суму 17 375,12 грн. Загальна вартість виконаних ремонтних робіт становить 202 858,76 грн.
В підтвердження обставин понесення позивачем витрат з відновлювального ремонту автомобіля Renault Dokker д.р.н. НОМЕР_2 на загальну суму 202 858,76 грн до матеріалів справи долучено платіжні інструкції: № 1357 від 24.05.2023 на суму 17 375,12 грн, № 1563 від 16.06.2023 на суму 30 086,22 грн, № 1735 від 26.06.2023 на суму 3 785,86 грн, № 2065 від 24.07.2023 на суму 4 337,76 грн, № 2753 від 14.09.2023 на суму 40 349,75 грн, № 2486 від 22.08.2023 на суму 8 566,12 грн, №3628 від 12.12.2023 на суму 98 357,93 грн.
Отже, долученими до матеріалів справи доказами підтверджено обставини понесення позивачем витрат на відновлення автомобіля Renault Dokker д.р.н. НОМЕР_2 після ДТП, що відбулась 30.07.2018, у загальному розмірі 202 858,76 грн.
Як уже було зазначено вище, страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності у сумі 100 000,00 грн. було сплачено потерпілому страховою компанією за полісом АК №7760370.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
На підставі правового висновку Верховного Суду від 21.02.2021 у справі №760/19377/15 суд бере до уваги, що якщо потерпілий звернувся до страхової і одержав страхове відшкодування, але його не достатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка ним одержана від страховика.
Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
При цьому, колегія суддів зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.
Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.
Колегія суддів в силу ч. 4. ст. 236 ГПК України враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі N 910/9396/17.
Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з заподіювача шкоди підлягає стягненню вартість відновлювального ремонту за вирахуванням суми отриманої за полісом АК №7760370 у розмірі 102 858,76 грн (202 858,76-100 000,00).
Відповідач не надав суду доказів сплати означеної суми, як і не надав доказів того, що шкода була завдана не з вини його працівника, чи розмір шкоди є меншим, ніж заявлено позивачем. За таких умов, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Заперечення відповідача щодо не надання позивачем доказів в підтвердження розміру понесених ним витрат по відновленню транспортного засобу, спростовані матеріалами справи.
Зокрема, щодо тверджень відповідача, що встановлення арки колеса, лонжерону, кріплення акумулятора, електронного кабелю, заміна гальмівної рідини, заміна охолоджуючої рідини не відносяться до пошкоджень завданих внаслідок ДТП, колегія суддів звертає увагу на висновок експерта №21253 від 06.06.2025, в якому визначено об`єм та характер пошкоджень транспортного засобу та прийняті способи їх усунення, при цьому, експерт зазначив, що кузовні елементи передньої частини колісного транспортного засобу, елементи системи кондиціювання та охолодження, елементи системи електричного обладнання, елементи навісного обладнання ДВЗ, елементи передньої підвіски можуть мати приховані пошкодження, які без додаткової розбірки та дефектовки визначити не надається можливим. Зазначене спростовує твердження відповідача.
Більше того, відповідач, в порушення вимог ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України, не надав суду доказів, що розмір шкоди є меншим, ніж заявлено позивачем.
Також не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи акту виконаних робіт від 23.06.2023 № 1161з до договору, оскільки копія зазначеного акту міститься в матеріалах справи, а саме, в томі 4 на сторінці 130.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача та приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 у справі №910/17051/18 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 у справі №910/17051/18 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 у справі №910/17051/18 залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.
4. Матеріали справи №910/17051/18 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 10.02.2026. 

Головуючий суддя О.В. Тищенко 

Судді О.М. Сибіга

Г.А. Кравчук