ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/10476/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Андрусенко О.О.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон №2232-ХІІ) через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю I чи II групи; зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 11 підпункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на підставі наказу про призов на військову службу за мобілізацією. 
Під час проходження служби позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною — особою з інвалідністю ІІ групи, до якого долучив ряд документів.
Проте, Військова частина НОМЕР_1 у своїй відповіді від 15.08.2025 відмовила позивачу у звільненні з військової служби, оскільки не підтверджено потреби постійного догляду, так як довідка до акту огляду МСЕК серії 12ААВ №777757 від 12.01.2022 про встановлення для громадянки ОСОБА_2 ІІ групи інвалідності, у якій не зазначено про потребу особи з інвалідністю у постійному догляд, так як довідка МСЕК серії 12 ААВ №777757 від 12.01.2022 не містить вказівки на потребу в постійному догляді, а висновок ЛКК від 26.08.2024 №373 виданий для цілей соціального захисту, має обмежений строк дії та не є належним доказом необхідності постійного догляду у розумінні Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі – Інструкція №170).
Позивач вважає таку відмову протиправною та незаконною, оскільки надані документи в сукупності підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Доводи відповідача щодо неналежності висновку ЛКК з підстав обмеженого строку його дії є необґрунтованими, оскільки такий висновок за своєю правовою природою є строковим документом, а строк його дії визначається ЛКК залежно від стану здоров`я особи; сам по собі строковий характер висновку не свідчить про його недійсність чи неналежність. Позивач у 2024–2025 рр. неодноразово звертався до командування з рапортами про звільнення у зв`язку з необхідністю догляду за дружиною, стан здоров`я якої протягом останнього року суттєво погіршився та надалі потребує стороннього догляду та з метою підтвердження зазначених обставин документи для отримання нового висновку ЛКК були подані завчасно, до закінчення строку дії висновку ЛКК від 26.08.2024 №373, після отримання нового, такий буде долучено до матеріалів справи.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити. В обґрунтування цієї позиції вказав, що позивачу обґрунтовано відмовлено у звільненні з військової служби, оскільки у наданій позивачем копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААВ № 777757 від 12.01.2022 про встановлення для громадянки ОСОБА_2 . ІІ групи інвалідності не було визначено про потребу особи з інвалідністю у постійному догляді, а у наданому позивачем висновку ЛКК від 26.08.2024 №373 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, не зазначено про потребу хворої особи у постійному догляді; зазначений висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та видається виключно з метою подання його до уповноважених структурних підрозділів з питань соціального захисту населення для призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; висновок виданий із строком дії до 26.08.2025, а не на постійній основі; на даний час строк дії висновку сплив.
У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити повністю.
Представником позивача 14.10.2025 подано клопотання, у якому просить долучити до матеріалів справи висновок ЛКК (форми №080-4/о) про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 13.10.2025.
З метою дотримання принципу змагальності сторін, диспозитивної та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, закріплених у статтях 2, 9, 44 КАС України, суд, вирішив долучити вказані докази до матеріалів справи не взявши до уваги заперечення представника позивача про їх не долучення.
Дослідивши письмові докази, перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 
Позивач має дружину ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.15 зворот).
Згідно довідки до акта огляду МСЕК Серії 12ААВ №777757 від 12.01.2022 його дружина ОСОБА_2 має ІІ групу інвалідності (загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату) довічно (а.с.16 зворот).
Відповідно до висновку ЛКК від 26.08.2024 №373 дружина позивача потребує постійного стороннього догляду (а.с.17).
Позивачем 06.08.2025 подано рапорт із долученими до нього документами командиру взводу, в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІ, а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своєю дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с. 15).
До рапорту позивача було долучено: довідку МСЕК Серії 12ААВ №777757 від 12.01.2022 (а.с. 16 зворот) та копію ЛКК від 26.08.2024 №373 (а.с. 17).
У відповідь на вищевказаний рапорт позивача від 06.08.2025 відповідач листом від 05.08.2025 №2/288 (а.с. 13 зворот - 14) повідомив, що до рапорту не додано документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю як це передбачено підпунктом 23 пункту 5 додатку 19 Інструкції №170.
Також зазначено, що висновок ЛКК від 26.08.2024 №373 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, не є належним документом, що підтверджує необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю. Окрім того, у вказаному висновку не зазначено про потребу хворої особи у постійному догляді. Зазначений висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та видається виключно з метою подання його до уповноважених структурних підрозділів з питань соціального захисту населення для призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Висновок виданий із строком дії до 26.08.2025, а не на постійній основі.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами першою, другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено.
Частиною сьомою статті 26 даного Закону визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Частинами першою, другою статті 1 вступу Закону України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” визначено, що цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Як встановлено статтею 9 даного Закону військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Абзацами 8, 13 статті 59 даного Статуту визначено зобов`язання командира (начальника), зокрема, це встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.
Пунктом 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі – оложення №1153/2008) передбачено, що ним визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби.
Абзацом 4 пункту 241 Положення №1153/2008 визначено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої цієї статті військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з абзацом 11 пункту 3 частин дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Таким чином, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі Інструкція №170).
Підпунктом 22 пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170 визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме у разі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи:
копія свідоцтва про шлюб;
один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою згідно з наказом Мінсоцполітики від 21 вересня 2015 року № 946;
висновок медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи за формою згідно з наказом МОЗ від 10 грудня 2024 року № 2067, про потребу в постійному догляді.
З матеріалів справи видно, що підставою для відмови у задоволенні рапорту позивача є те, що висновок ЛКК від 26.08.2024 №373 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, не є належним документом, що підтверджує необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю; окрім того, у вказаному висновку не зазначено про потребу хворої особи у постійному догляді; зазначений висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та видається виключно з метою подання його до уповноважених структурних підрозділів з питань соціального захисту населення для призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; висновок виданий із строком дії до 26.08.2025, а не на постійній основі.
Інвалідність дружині позивача була встановлена 12.01.2022.
Виходячи із предмету спірних правовідносин, суд насамперед уважає за потрібне дослідити питання щодо того, який саме орган видає медичний висновок щодо необхідності здійснення постійного догляду.
Визначення терміну «медичний висновок» наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.
У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 № 705, термін «медичний висновок» вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.
У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337, термін «медичний висновок» визначено як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.
Отже, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.
Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.
Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317).
Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.
З наведеного вбачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).
Щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві» («Офіційний вісник України», 2019, № 34, ст. 1217), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.
Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; - ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування; - причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого; - медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.
У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття «постійного догляду», який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.
Поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», адже перше вказує на те, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження - постійно.
Водночас відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 № 1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункт 1 розділу III).
За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).
Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 «Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я» затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.
Пунктом 11 даного Наказу визначено, що особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.
Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).
У контексті спірних правовідносин слід зазначати, що Постановою КМ України від 15.11.2024 року «Про Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», затверджено «Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи». На підставі даної постанови втратила чинність Постанова КМ України №1317.
Пунктом 40 Положення №1388 визначено, що за результатами проведення оцінювання експертна команда приймає рішення щодо встановлення чи невстановлення (або визначення) відповідно до законодавства: визначають потребу у постійному догляді.
При цьому функції ЛКК з набранням чинності Положенням №1388 в частині надання висновків не змінились.
Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII, суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.
Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положеннями № 1317, 1388, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді (постійному догляді) або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.
Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.
Зокрема про право ЛКК видавати відповідні висновки щодо потреби в сторонньому догляді викладено у постановах Верховного Суду, від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23.
Крім того, слід зауважити, що як вже зазначав суд, абзацом 11 пункту 3 частин дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено перелік документів на підставі яких факт необхідності постійного догляду підтверджується: висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Повноваження таких органів залежно від суб`єкта, якому надається відповідний висновок, вже не розмежовано.
Вирішуючи питання наявності підстав для звільнення позивача з військової служби, суд має надати оцінку висновку ЛКК про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та обслуговуватися, з рекомендацією отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи і з`ясувати чи вказує такий висновок ЛКК про потребу особи в постійному догляді у розумінні абзацу четвертого пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Враховуючи норми вищевказаних нормативних актів, та наведені обставини справи, суд вважає, що наданий позивачем висновок №373 від 26.08.2024 складений лікарсько-консультативною комісією, виданий Комунальним некомерційний підприємством «Волочинська багатопрофільна лікарня» Волочинської міської ради відносно ОСОБА_2 , у якому зазначено, що вона потребує постійного стороннього догляду є достатньою підставою для висновку, що така особа потребує постійного догляду у розумінні підпункту “г” пункту 2 частини четвертої (з врахуванням абзацу 11 пункту 3 частини дванадцятої) статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Потребу у постійному сторонньому догляді визначають ЛКК на підставі первинної облікової документації № 027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого», що ведеться лікуючими лікарями, а тому військові частини не мають ставити під сумнів достовірність таких висновків, у тому числі з питань належності суб`єкта, до повноважень якого віднесено видача відповідних медичних документів (висновків, довідок).
За наведених обставин твердження відповідача про те, що у спірному випадку для підтвердження необхідності стороннього догляду за батьком позивач мав надати лише висновок медико-соціальної експертної комісії є помилковим. Необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.
Що стосується посилань відповідача на те, що висновок виданий із строком дії до 26.08.2025, а не на постійній основі, то суд зазначає, що відповідно до довідки МСЕК дружині позивача встановлено інвалідність ІІ групи з 12.01.2022 довічно.
Як зазначалось вище по тексту рішення, пунктом 11 наказу №407 визначено, що особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.
Разом з тим, висновок ЛКК було видано строком на один рік, що, на думку суду, не узгоджується з правовою природою встановленої безстрокової інвалідності та не може обмежувати право позивача на звільнення зі служби. Суд зазначає, що висновок ЛКК є похідним документом, який підтверджує потребу в догляді, а не встановлює або змінює строк інвалідності. Надання позивачем нового висновку ЛКК від 13.10.2026 після закінчення строку дії попереднього свідчить про безперервність обставин, які зумовлюють необхідність здійснення догляду за особою з інвалідністю, а не про припинення таких обставин. Отже, посилання відповідача на закінчення строку дії висновку ЛКК як на підставу для відмови у звільненні зі служби є безпідставним та таким, що ґрунтується на надмірному формалізмі, що суперечить принципам справедливості та правової визначеності.
Посилання відповідача на те, що висновок ЛКК видається виключно з метою подання його до органів соціального захисту населення для призначення компенсації за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі, суд вважає необґрунтованим, оскільки зазначене формулювання визначає ціль адміністративного використання документа, однак не обмежує можливість його використання для підтвердження юридично значущих обставин в інших правовідносинах. Висновок ЛКК підтверджує наявність у особи з інвалідністю медичних показань для постійного догляду та можливість його здійснення фізичною особою, що є самостійним юридичним фактом, незалежним від призначення чи непризначення відповідної компенсації органами соціального захисту. Таким чином, використання висновку ЛКК виключно для цілей соціального захисту не відповідає його правовій природі та не може бути підставою для відмови у звільненні позивача з військової служби.
Відповідні обставини, на переконання суду, не можуть позбавляти дружину позивача права на постійний сторонній догляд, якого вона потребує згідно із заключенням ЛКК, як від 26.08.2024 №373, так і від 13.10.2025.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у його звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та абзацу 11 підпункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ .
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та абзацу 11 підпункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Відповідно до норм чинного законодавства, прийняття рішення за рапортом належить до повноважень відповідача, у зв`язку з чим суд не може перебирати на себе функцію державного органу та вирішувати по суті рапорт. Крім того, прийняттю рішення передує певна процедура, яка включає в себе, зокрема, прийняття та реєстрацію рапорту, доданих до нього документів; перевірку документів та відомостей необхідних для правильного розгляду рапорту. Також відповідачем не надано належної оцінки новому висновку ЛКК від 13.10.2025, тоді як термін попереднього закінчився 26.08.2025.
З огляду на викладене, враховуючи висновок суду про протиправність відмови Військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача з військової служби за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та абзацу 11 підпункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, а також, враховуючи той факт, що саме до повноважень відповідача віднесено звільнення військовослужбовців зі служби, яким не було наданої належної оцінки новому висновку ЛКК від 13.10.2025, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами та прийняти рішення за наслідком такого розгляду, з урахуванням висновків суду.
Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за дружиною з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 06.08.2025 з доданими до нього документами про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та абзацу 11 підпункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», та прийняти рішення за наслідком такого розгляду, з урахуванням висновків суду.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ).

Суддя О. О. Андрусенко