ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
23.01.2026	Справа № 910/9220/25	
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9220/25

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед»
до Фізичної особи-підприємця Савченко Андрія Сергійовича
про стягнення 86750,00 грн
Без виклику (повідомлення) представників учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи- підприємця Савченко Андрія Сергійовича (далі - відповідач) про стягнення 86750,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, на вимогу позивача, не повернув грошові кошти, які були позивачем помилково перераховані відповідачу згідно платіжних доручень №61 від 08.10.2019, №50 від 15.10.2019, №56 від 22.10.2019, №46 від 29.10.2019 та №50 від 04.11.2019, у зв`язку з чим позивач на підставі ст. 1212 ЦК України звернувся до суду з вимогою про повернення безпідставно набутого майна (коштів) у розмірі 86750,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/9220/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено сторонам строки на подачу заяв по суті спору.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2025 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» до Фізичної особи-підприємця Савченко Андрія Сергійовича про стягнення 86750,00 грн задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Савченко Андрія Сергійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» безпідставно отримані кошти у розмірі 86750,00 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
26.12.2025 року до відділу діловодства суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9220/25, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва 29.12.2025 прийнято до розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9220/25 та встановлено відповідачу строк протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали на подання до суду заперечень та/або пояснень щодо заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» про ухвалення додаткового рішення.
Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» про ухвалення додаткового рішення у даній справі, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, втім у встановлений судом строк ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2025 будь-яких пояснень та/або заперечень не подав.
Зі змісту приписів статті 244 Господарського процесуального кодексу України слідує, що додаткове рішення - це засіб виправлення неповноти основного судового рішення. Через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі його скасувати чи змінити, проте, він має право виправити деякі його недоліки, зокрема неповноту. Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом.
Приписами частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.
Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 25.12.2025 у справі №910/9220/25 судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи на оплату послуг професійної правничої допомоги, оскільки представник позивача скористався своїм правом на подання таких доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення суду в даній справі у порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення.
Згідно ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У поданій заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 15000,00 грн на професійну правничу допомогу.
За приписами частин 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано копії договору (угоди) про надання правової допомоги №9/25 від 10.07.2025 (далі - договір), укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» (далі - клієнт) та адвокатом Самаріним Андрієм Сергійовичем (далі - адвокат); акту від 25.12.2025 прийому-передачі наданих юридичних послуг згідно з договором; ордеру на надання правничої допомоги, серії ВА №1119705 від 16.07.2025.
Відповідно до пункту 1.1 договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги клієнту та/чи підзахисному. Правова допомога надається: в будь-яких справах / провадженнях / спорах (кримінальних, адміністративних, цивільних, господарських тощо), які порушуються (розслідуються, відкриваються, розпочинаються, ведуться тощо) на території України та за її межами відносно клієнта та/чи підзахисного, або за його (їх) участю чи ініціативою; у переговорах за участю клієнта та/чи підзахисного; при супроводі діяльності клієнта; за окремими письмовими дорученнями клієнта та/чи підзахисного.
Згідно пункту 1.2 договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання представляти, відстоювати та захищати права, свободи та законні інтереси клієнта та/чи підзахисного в усіх судах (не залежно від спеціалізації та інстанції суду), органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, органах, організаціях незалежно від форми власності чи підпорядкування, в т.ч. підприємствах поштового зв`язку, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.
За умовами пункту 1.3 договору на виконання доручення клієнта, що визначено у підпунктах 1.1, 1.2 договору, з дотриманням принципів верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів, адвокат: надає правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань, аналіз чинного законодавства України, здійснює правовий супровід діяльності клієнта та/чи підзахисного; складає, підписує та направляє адресатам заяви, скарги, процесуальні та інші документи правового характеру, адвокатські запити, здійснює проектно-договірну роботу; захищає, відстоює і представляє інтереси клієнта та/чи підзахисного, для чого користується усіма відповідними процесуальними правами без обмежень; представляє клієнта (з правом подання, отримання та підписання від імені клієнта усіх необхідних заяв, скарг, позовів, заперечень, пояснень, листів, звернень, документів, повідомлень тощо в т.ч. з правом сплати/повернення необхідних в інтересах клієнта платежів, судового збору тощо) в усіх судах (не залежно від спеціалізації та інстанції суду), в усіх без винятку органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, органах, організаціях незалежно від форми власності чи підпорядкування, в т.ч. підприємствах поштового зв`язку, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами; здійснює інші види адвокатської діяльності, що не заборонені законом, а також користується необхідними професійними правами адвоката для забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта та/чи підзахисного, недопущення їх порушень, я також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Пунктом 2.1 договору встановлено, що адвокат зобов`язаний: сумлінно та якісно виконати доручення клієнта в порядку та на умовах, визначних цим договором; з розумною регулярністю інформувати клієнта та/чи підзахисного про хід виконання доручення; невідкладно повідомляти клієнта про виникнення конфлікту інтересів; утримуватись від дій, які прямо чи опосередковано можуть зашкодити законним інтересам клієнта та/чи підзахисного; зберігати адвокатську таємницю та інформацію, що становить персональні дані про фізичну особу, які охороняються законодавством з питань захисту персональних даних.
Адвокат має право: самостійно визначати комплекс організаційно-правових заходів, спрямованих на виконання доручення клієнта; користуватися відповідними професійними та процесуальними правами, які необхідні для виконання доручення клієнта; відмовитись від виконання окремих доручень клієнта та/чи підзахисного, якщо такі доручення можуть зашкодити інтересам клієнта та/чи підзахисного або якщо такі доручення суперечать чинному законодавству України; залучати до надання правової допомоги за цим договором помічників адвоката, експертів та фахівців; призупинити виконання договору та доручення клієнта у разі неповного або несвоєчасного виконання клієнтом зобов`язань по оплаті за договором, про що невідкладно повідомляє клієнта та/чи підзахисного (пункт 2.2 договору).
У відповідності до пункту 2.3 договору клієнт зобов`язаний: своєчасно оплатити надані адвокатом відповідно до цього договору послуги (винагороду адвоката) та компенсувати всі витрати адвоката, пов`язані з наданням послуг за цим договором; прийняти надані адвокатом послуги, а при відмові у їх прийняті - протягом 3-х календарних днів після повідомлення адвоката про виконання доручення письмово мотивувати таку відмову; інформувати адвоката про всі документи та відомі обставини, які можуть мати значення для прийняття та виконання адвокатом доручення відповідно до цього договору, забезпечити таке інформування адвоката підзахисним; інформувати адвоката, чи не зв`язаний клієнт та/чи підзахисний нерозірваною угодою з іншим адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням, юристом, юридичною фірмою тощо); не вимагати від адвоката виконання дій, що виходять за межі професійних прав і обов`язків адвоката, або що суперечать чинному законодавству України, Правилам адвокатської етики.
Відповідно до пункту 2.4 договору клієнт має право: давати адвокату усні або письмові вказівки щодо виконання доручення відповідно до цього договору; отримувати від адвоката усні або письмові відомості про хід виконання доручення у порядку та на умовах встановлених цим договором; отримувати від адвоката юридичні консультації з питань наявності фактичних і правових підстав щодо виконання доручення, практики застосування відповідного законодавства, можливості та правових наслідків досягнення бажаного для клієнта та/чи підзахисного результату; в будь-який час і з будь-яких причин (або без їх пояснення) розірвати договір в односторонньому порядку.
Згідно пунктів 3.1, 3.2 договору формою винагороди адвоката за надані відповідно до цього договору послуги є гонорар адвоката та додаткова винагорода адвоката. Розмір та строки оплати гонорару адвоката попередньо узгоджуються в усній формі та остаточно закріплюються в акті виконаних робіт, який в будь-якому разі підлягає сплаті не пізніше 30 календарних днів після його складання. Оплата може проводитися готівковим або безготівковим способом. При оплаті готівкою адвокат видає клієнту довідку на підтвердження отримання коштів.
Цей договір набирає чинності з моменту його підписання адвокатом та клієнтом і діє до 31 грудня 2028 року (пункт 4.1 договору).
У подальшому, на виконання умов договору, сторонами 25.12.2025 було складено та підписано акт прийому-передачі наданих юридичних послуг згідно з договором №9/25 про надання правової допомоги від 10.07.2025, за умовами якого сторони засвідчили належне виконання сторонами умов договору, протягом липня 2025 - грудня 2025, а саме надання правової допомоги за час дії договору шляхом: складання та подання позовної заяви про стягнення з Фізичної особи підприємця Савченко Андрія Сергійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» суми безпідставно отриманих коштів в розмірі 86750 грн та судові витрати по справі, справа №910/9220/25 (3 години). Вартість наданих послуг за час дії договору відповідно до п. 3.2. договору складає 15000,00 грн.
З урахуванням наданих доказів, позивач вказує про понесення витрат у розмірі 15000,00 грн за надану правничу допомогу в межах справи №910/9220/25 про стягнення з ФОП Савченко Андрія Сергійовича безпідставно набутих грошових коштів.
Судом встановлено, що Самарін Андрій Сергійович є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України.
За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру; - погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 та постанові Верховного Суду від 30.01.2024 року у справі №904/9441/21 наголошено на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові №922/445/19 від 03.10.2019 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Тобто, «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку викладеному у вищевказаній постанові.
При цьому, у постанові від 05.10.2021 у справі №907/746/17 колегія суддів Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав не пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання учасника справи про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2022 у справі №910/429/21 та від 11.11.2022 у справі №909/50/22.
Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України").
Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду від 22.12.2022 у справі №922/2666/21.
У той же час, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) і розумності їхнього розміру, а також розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору та складності даної справи, з урахуванням обсягу наданих послуг (п. 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).
На переконання суду, даний спір є спором незначної складності, відноситься до категорії спорів, що виникають у зв`язку із невиконанням зобов`язань та/або безпідставним набуттям грошових коштів і регулюються нормами Цивільного кодексу України, які підлягають дослідженню адвокатом і спірні правовідносини не передбачають та предмет доказування у справі №910/9220/25 не охоплює значної кількості обставин та фактів, які підлягають дослідженню.
При цьому, суд зауважує, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу підлягає оцінці з урахуванням принципів співмірності судових витрат, закріплених у статті 129 Господарського процесуального кодексу України, та принципу розумності і суд повинен дотримуватися збалансованості між правом позивача на відшкодування витрат та забезпеченням справедливості для відповідача. Надмірно завищені витрати на правничу допомогу, які не знаходять свого обґрунтування у складності справи, обсязі наданих послуг або часі, витраченому адвокатом, не можуть покладатися на відповідача у повному обсязі, оскільки це призводитиме до необґрунтованого тягаря для сторони.
З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги, що юридична кваліфікація правовідносин у даній справі не є складною, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн, не відповідає критерію розумності, не містить обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату і їх відшкодування з огляду на обставини даної справи матиме надмірний характер.
Відтак, виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціни позову, рівня складності, характеру спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, суд приходить до висновку про необхідність покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн, що є пропорційним предмету спору, складності даної справи та обсягу робіт (наданих послуг), виконаних за договором про надання правової допомоги.
Керуючись статтями 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9220/25 задовольнити частково.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Савченко Андрія Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» (53201, Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 91, офіс 220; ідентифікаційний код 39494769) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) грн 00 коп.
3. Видати наказ позивачу після набрання додатковим рішенням суду законної сили.
4. В іншій частині заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрстарлайн Інкорпорейтед» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/9220/25 відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст додаткового рішення складено та підписано 23.01.2026.

Суддя	Т.В. Васильченко