УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

16 грудня 2025 року 
м. Київ
справа № 440/3589/18
адміністративне провадження № К/990/34698/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Рибачука А.І. та Стародуба О.П., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року
у справі №440/3589/18
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Міського голови міста Кременчука Малецького Віталія Олексійовича
про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до адміністративного суду з позовом до Міського голови міста Кременчука Полтавської області Малецького Віталія Олексійовича, Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - Управління соціального захисту населення), в якому просила:

- визнати протиправними та скасувати розпорядження: першого заступника міського голови Кременчуцької міської ради Калашніка В.В. від 10 квітня 2014 року №107-Р «Про закінчення опалювального періоду 2013-2014 років в м. Кременчуці» та від 10 квітня 2014 року №108-Р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 10 квітня 2014 року №107-Р»; Секретаря Кременчуцької міської ради Івко В.М. від 15 жовтня 2014 року №296-Р «Про початок опалювального періоду 2014-2015 років», від 10 квітня 2015 року №99-Р «Про закінчення опалювального періоду 2014-2015 років в м. Кременчуці», від 09 жовтня 2015 року №283-Р «Про початок опалювального періоду 2015-2016 років для житлових будинків, квартир з індивідуальним газовим опаленням та інших споживачів», від 28 жовтня 2015 року №307-Р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 09 жовтня 2015 року №283-Р»; Міського голови Кременчуцької міської ради Малецького В.О. від 07 квітня 2016 року №129-Р «Про закінчення опалювального періоду 2015-2016 років в м. Кременчуці», від 11 жовтня 2016 року №323-Р «Про початок опалювального періоду 2016-2017 років для житлових будинків та інших споживачів з центральним опаленням», від 31 березня 2017 року №98-Р «Про закінчення опалювального періоду 2016-2017 років в м. Кременчуці», від 18 жовтня 2017 року №307-Р «Про початок опалювального періоду 2017-2018 років для житлових будинків та інших споживачів з централізованим опаленням» та від 06 квітня 2018 року №110-Р «Про закінчення опалювального періоду 2017-2018 року в м. Кременчуці»;

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення щодо здійснення перерахунку призначеної субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період: з 01 лютого 2013 року по 30 квітня 2014 року у розмірі 649,32 грн, з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2014 року - 1431,20 грн, з 01 жовтня 2015 року по 30 квітня 2016 року - 3628,67 грн, з 01 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року - 3484,45 грн, з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року - 2258,71 грн;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення здійснити нарахування призначеної субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та доплатити за період: з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року у розмірі 649,32 грн, з 01 жовтня 2014 року по 30 квітня 2015 року - 1431,20 грн, з 01 жовтня 2015 року по 30 квітня 2016 року -          3628,67 грн, з 10 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року - 3484,45 грн, з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року - 2258,71 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржила таке рішення в апеляційному порядку.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року скасовано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано протиправними та скасовано розпорядження: першого заступника Міського голови Кременчуцької міської ради Калашніка В.В. від 10 квітня 2014 року №107-Р «Про закінчення опалювального періоду 2013-2014 років в м. Кременчуці» та від 10 квітня 2014 року №108-Р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 10 квітня 2014 року №107-Р»; Секретаря Кременчуцької міської ради Івко В.М. від 15 жовтня 2014 року №296-Р «Про початок опалювального періоду 2014-2015 років», від 10 квітня 2015 року №99-Р «Про закінчення опалювального періоду 2014-2015 років в м. Кременчуці», від 09 жовтня 2015 року №283-Р «Про початок опалювального періоду 2015-2016 років для житлових будинків, квартир з індивідуальним газовим опаленням та інших споживачів», від 28 жовтня 2015 року №307-Р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 09 жовтня 2015 року №283-Р»; Міського голови Кременчуцької міської ради Малецького В.О. від 07 квітня 2016 року №129-Р «Про закінчення опалювального періоду 2015-2016 років в м. Кременчуці», від 11 жовтня 2016 року №323-Р «Про початок опалювального періоду 2016-2017 років для житлових будинків та інших споживачів з центральним опаленням», від 31 березня 2017 року №98-Р «Про закінчення опалювального періоду 2016-2017 років в м. Кременчуці», від 18 жовтня 2017 року №307-Р «Про початок опалювального періоду 2017-2018 років для житлових будинків та інших споживачів з централізованим опаленням» та від 06 квітня 2018 року №110-Р «Про закінчення опалювального періоду 2017-2018 року в м. Кременчуці».

Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення щодо здійснення перерахунку призначеної ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у бік зменшення за період: з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року, з 01 жовтня 2014 року по 30 квітня 2015 року, з 01 жовтня 2015 року по 30 квітня 2016 року, з          01 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року, з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення здійснити нарахування ОСОБА_1 субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за період: з                      01 листопада 2013 року по 30 квітня 2014 року, з 01 жовтня 2014 року по 30 квітня 2015 року, з 01 жовтня 2015 року по 30 квітня 2016 року, з 01 жовтня 2016 року по 30 квітня 2017 року, з             01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, відмовлено у задоволенні заяви про встановлення судового контролю.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції про виправлення описки в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки у судовому рішенні.

Не погодившись з судовими рішеннями у справі №440/3589/18, позивачка подала касаційну скаргу, в якій просила відкрити касаційне провадження, направити справу на розгляд до Великої Палати Верховного Суду через зміну судами першої та апеляційної інстанцій предмета позову.

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав, передбачених статтею 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку з незазначенням судових рішень, які оскаржуються в касаційному порядку, а також несплатою судового збору, та встановлено десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом направлення на адресу суду документа про сплату судового збору.

В межах строку для усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 направила скаргу в новій редакції із зазначенням судових рішень, які оскаржуються нею в касаційному порядку, а також клопотання про звільнення її від сплати судового збору.

В оновленій редакції касаційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що касаційну скаргу подано нею на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року, ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2025 року, ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2025 року у справі №440/3589/18 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Міського голови міста Кременчука Малецького Віталія Олексійовича про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від           24 травня 2019 року у справі №440/3589/18.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі №440/3589/18 залишено без руху на підставі статті 332 КАС України, оскільки касаційну скаргу подано з пропуском процесуального строку і особа, яка її подала не ставить питання про поновлення цього строку; статті 330 КАС України, у зв`язку з несплатою судового збору та встановлено десятиденний строк з моменту отримання ухвали для надання обґрунтованої заяви про поновлення строку та документа про сплату судового збору.

Копія ухвали надійшла на поштову адресу ОСОБА_1 03 листопада 2025 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №R067025164404.

17 листопада 2025 року позивачка звернулася до Суду з клопотанням про усунення недоліків касаційної скарги, в якому просила звільнити її від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

На обґрунтування підстав для звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги ОСОБА_1 , здійснюючи посилання на положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI (далі - Закон №3674-VI), зазначила, що розмір судового збору за подання касаційної скарги перевищує п`ять відсотків річного доходу заявника, що підтверджується доданою до касаційної скарги довідкою про перерахунок пенсії від 28 лютого 2024 року, якою підтверджується дійсний розмір пенсійних виплат у 2024 році.

При розгляді та вирішенні клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору Суд враховує наступне.

Частиною другою статті 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону №3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Статтею 8 Закону №3674-VI встановлено умови за яких суд своєю ухвалою може відстрочити або розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити від сплати такого на певний строк: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Варто зауважити, що Законом №3674-VI визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

З аналізу статті 8 Закону №3674-VI чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5 цього Закону, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі №0940/2276/18.

Беручи до уваги суб`єктний склад учасників цієї справи та предмет спору, колегія суддів вважає, що позивачка не є суб`єктом, на якого в даному випадку розповсюджується імперативна дія законодавства (стаття 5 Закону №3674-VI) щодо звільнення від сплати судового збору.

Проте законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.

Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2020 року у справі №420/1582/19, від 17 вересня  2020 року у справі №460/3138/19 та інших констатував, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату нею судових витрат. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини можуть бути підставою для відстрочення сплати судового збору.

У клопотанні про звільнення від сплати судового збору позивачка зазначає, що розмір судового збору за подання касаційної скарги перевищує п`ять відсотків річного доходу заявника, що підтверджується доданою до касаційної скарги довідкою про перерахунок пенсії від 28 лютого 2024 року, якою підтверджується дійсний розмір пенсійних виплат у 2024 році.

Однак колегія суддів не вважає надану позивачкою довідку належним доказом, на підставі якого суд може вирішити питання про звільнення від сплати судового збору, оскільки належними доказами, які можуть підтверджувати реальний майновий стан, є: довідка про доходи за попередній календарний рік разом із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, про склад сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, а також інші документи, що підтверджують майновий стан сторони.

Таким чином, на підтвердження доводів викладених у клопотанні, заявником не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що майновий/фінансовий стан ОСОБА_1 перешкоджає сплаті нею судового збору за подання касаційної скарги у даній справі у встановленому законодавством порядку та розмірі.

При прийнятті таких висновків суд враховує положення пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку з цим обставини, пов`язані з небажанням сторони сплатити судовий збір, не можуть вважатися достатньою підставою для звільнення (відстрочення, розстрочення) від такої сплати.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про неможливість задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору.

Разом з тим, документ про сплату судового збору у визначеному законом розмірі на адресу Суду не надходив.

Таким чином недоліки щодо сплати судового збору станом на момент постановлення цієї ухвали позивачкою не усунуто.

Разом з тим, у заяві про усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 не ставить питання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року, не наводить жодних доводів щодо поважності підстав пропуску строку, а також жодних належних і допустимих доказів не надає.

Отже, станом на час постановлення даної ухвали, позивачкою не були усунуті недоліки касаційної скарги щодо обґрунтування поважності підстав пропуску строку, оскільки із заявою про поновлення процесуального строку вона до Суду не зверталася.

Таким чином, Суд позбавлений можливості вирішити питання поважності підстав пропуску позивачкою строку на касаційне оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року.

Слід зазначити, що право на апеляційний та у визначених законом випадках касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Положеннями пункту 4 частини першої статті 333 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на вищезазначене, суд касаційної інстанції вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.

Аналогічна позиція щодо застосування положень пункту 4 частини першої статті 333 КАС України висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 01 серпня 2024 року у справі №320/56/22, від 16 вересня 2024 року у справі №120/3165/23.

Керуючись статтями 248, 251, 328, 333, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі №440/3589/18.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі №440/3589/18 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та питань АТО виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Міського голови міста Кременчука Малецького Віталія Олексійовича про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    А.І. Рибачук

                                                                                                    О.П. Стародуб