ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/17425/25 пров. № А/857/39983/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді: Курильця А.Р.
суддів: Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/17425/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя в 1-й інстанції – Ланкевич А.З.,
час ухвалення рішення – 15.09.2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 15.09.2025 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року в задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення відмовлено та позов повернуто позивачу.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивач не отримував оскаржувані податкові повідомлення - рішення, тому строки звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин, а відтак є підстави для їх поновлення.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких мотивів.
Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду з позовом і підстави, наведені позивачем у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду є неповажними.
Проте, колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.
Колегією суддів встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача:
- №11281/13-01-24-08 від 22.05.2023 року, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 829894,26 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі 207473,59 грн;
- №11283/13-01-24-08 від 22.05.2023 року, яким визначено грошове зобов`язання з військового збору в розмірі 69157,86 грн та застосовано штрафні санкції в розмірі на суму 17289,47 грн;
- №11286/13-01-24-08 від 22.05.2023 року про застосування штрафу за неподання податкових декларацій з ПДВ в сумі 5100,00 грн;
- №11285/13-01-24-08 від 22.05.2023 року, яким збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 942929,99 та застосовано штрафні санкції в розмірі 235732,50 грн;
- №11273/13-01-24-08 від 22.05.2023 року про нарахування штрафних санкцій в розмірі 680,00 грн;
- №11274/13-01-24-08 від 22.05.2023 року про нарахування адміністративних штрафів та інших санкцій в розмірі 1020,00 грн;
- № 11277/13-01-24-08 від 22.05.2023 року про нарахування адміністративних штрафів та інших санкцій в розмірі 680,00 грн.
Окрім того, подав заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, мотивовану тим, що позивач не отримував ні акта, складеного за результатами перевірки, ні самих податкових повідомлень-рішень. Також, зазначив, що без участі позивача Львівським окружним адміністративним судом розглянута справа №380/30197/23 за позовом Головного управління ДПС у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу, який виник у зв`язку із прийняттям спірних податкових повідомлень-рішень від 22.05.2023 року. Не зважаючи на те, що в інспекторів Головного управління ДПС у Львівській області були контактні дані позивача, про спірні відносини йому ніхто не повідомляв, а про наявність податкового боргу позивач дізнався від державного виконавця в ході виконавчого провадження за виданим судом виконавчим листом у справі №380/30197/23. Вказав, що про наявність оскаржуваних рішень позивач дізнався зі змісту листа відповідача №40623/6/13-01-24-08 від 30.12.2024 року. За таких обставин, просить поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду з даним позовом.
Судом першої інстанції не здобуто доказів отримання позивачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.
Відповідно до положень ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина третя статті 122 КАС України).
Відповідно до частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 у справі № 800/30/17 зауважила, що вжиття конструкції «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Порушення прав, свобод чи інтересів особи – це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Так, колегією суддів встановлено, що не здобуто доказів отримання позивачем оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, а отримання представником позивача спірного рішення відповідача у відповідь на його адвокатський запит не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.
Враховуючи обставини неотримання спірних рішень у 6-місячнии? строк, встановлении? ст.122 КАС Украі?ни процесуальнии? строк на подання позовноі? заяви пропущении?.
Зважаючи на позицію Верховнии? Суд у постанові від 31.03.2020р. по справі No 807/235/16 причини пропуску позивачем строку можуть вважатися поважними, оскільки відповідають одночасно умовам:
1) обставини відсутності у позивача відомостеи? про проведену перевірку і прии?няті повідомлення-рішення безпосередньо унеможливили подання цієі? позовноі? заяви у шестимісячнии? строк з моменту прии?няття рішень;
2) ці обставини виникла об`єктивно, незалежно від волі позивача, оскільки и?ому не було відомо про прии?няття повідомлень-рішень протягом шести місяців та навіть орієнтовну дату проведення перевірки, за результатами якоі? вони прии?няті;
3) причини пропуску виникли протягом строку, якии? пропущено;
4) обставини відсутності у позивача відомостеи? про перевірку та оскаржувані рішення підтверджуються належними і допустимими засобами доказування – акт перевірки, відповідь на адвокатськии? запит No 40623/6/13-01-24-08 від 30.12.2024, а також матеріалами судовоі? справи No 380/30197/23, якими підтверджується неотримання кореспонденціі? позивачем.
Апеляційний суд наголошує, що право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Проте право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким як строки давності, обмеження доступу неповнолітніх і осіб, що страждають психічними розладами, тощо (рішення Європейського суду з прав людини у справі «З та інші проти Сполученого Королівства»).
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Проте, як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду, оскільки суд може визнати причину пропуску таких строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому КАС України.
Поважними причинами пропущення строків звернення до суду необхідно розуміти обставини, які не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами. Разом з тим, на законодавчому рівні не регламентується, які причини є поважними, а які ні. Питання щодо визначення поважності підстав пропуску строку звернення до суду залишається на розсуд суду.
Європейський Суд також вказав на те, що обмеження права на суд не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає причини пропуску строку поважними і за таких обставин є неправильним та несправедливим покладення на позивача відповідальності і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.
З огляду на викладене, з метою недопущення порушення права особи на доступ до правосуддя, визначених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принципи справедливості, добросовісності і розумності, виходячи з фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права позивача та поновлення строку звернення до суду.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.
Відтак, оскаржувана підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308,315,320,321,325 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/17425/25 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 04 лютого 2026 року.