Справа № 199/839/26
(3/199/533/26) 
ПОСТАНОВА 
іменем України
29 січня 2026 року          місто Дніпро
Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра Дяченко І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, неодруженого, військовослужбовця військової служби під час мобілізації, який проходить військову службу на посаді оператора безпілотних літальних апаратів 2 відділення безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , маючого військове звання – «матрос», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.17211 КУпАП
ВСТАНОВИВ:
28.01.2026 до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 17211 КУпАП.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями вказану справу передано в провадження головуючого судді Дяченко І.В. 28.01.2026 та призначено до судового розгляду.
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення А4765 № 62 від 14.12.2025 встановлено, що матрос ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків в умовах воєнного стану, будучи військовослужбовцем військової служби під час мобілізації, виконуючи обов`язки військової служби, в умовах особливого періоду, що включає військовий стан, в порушення своїх статутних обов`язків, 10.12.2025 о 12:00 годині свідомо залишив позицію роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у населеному пункті АДРЕСА_2 , про що командиром військової частини НОМЕР_1 було подано довідку-доповідь від 10.12.2025 №34/8172дск. 
Цього ж дня, тобто 10.12.2025, приблизно о 18:00 годині матрос ОСОБА_1 самовільно перейшов на іншу позицію роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться в районі населеного пункту АДРЕСА_3 , де повідомив про надання йому медичної допомоги.
12.12.2025 приблизно о 10:40 годині матроса ОСОБА_1 було евакуйовано до медичного пункту батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , де останньому було надано медичну допомогу та встановлено діагноз: вибухова травма (09.12.2025), акубаротравма без пошкодження барабанних перетинок, цефалічний синдром. Отже матрос ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі без поважних причин та без відповідних дозволів командирів і начальників до 12.05.2025, тобто не більше десяти діб, який самостійно повернувся до тимчасового розташування роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_4 , та приступив до виконання службових обов`язків, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 3 ст. 17211 КУпАП.

ОСОБА_1 до суду не з`явився, був сповіщений про дату, час і місце судового розгляду справи судовою SMS-повісткою, яку він отримав 28.01.2026 о 15:54:14 годині, а також останній повідомлявся через офіційний веб-сайт судової влади, тобто судом прийнято вичерпні заходи для його повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і висловити своє відношення до складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. 
Заяв чи клопотань від останнього про розгляд справи за його участю не надходило.
24.02.2022 Рада Суддів України відповідно до статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Положення про Раду суддів України, затвердженого Х позачерговим з`їздом суддів України 16.09.2010 (із подальшими змінами) прийняла рішення № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень Вищої ради правосуддя та воєнних дій з боку російської федерації. Серед іншого, Рада Суддів України вирішила: Звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена.
02.03.2022 Рада Суддів України надала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, у яких зазначила, що особливості роботи суду визначаються виходячи з поточної ситуації у відповідному регіоні, а при визначенні умов роботи суду у воєнний час необхідно керуватися реальними поточними обставинами, що склалася в регіоні.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.08.2018 (справа №11-237сап18) звертає увагу на те, що право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлена ч. 1ст. 268 КУпАП, не є абсолютним, а суддям необхідно дотримуватися необхідного балансу між забезпеченням права особи на участь у розгляді справи та самим розглядом з дотриманням, як строків розгляду справи судом, так і строку можливого притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N50966/99 від 14.10.2003).
За вказаних обставин, враховуючи реальні поточні обставини, що склалися у місті Дніпрі, а також те, що робота Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська не припинена, вимоги ч.2 ст. 277 КУпАП, відповідно до якої, справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 17210 - 17220 КУпАП, розглядаються протягом доби, та враховуючи, що ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, тобто добросовісно не виконав процесуальні обов`язки, вважаю можливим розгляд справи здійснювати у його відсутність. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване, законне рішення.
Згідно ст. 1 Закону України Про оборону України № 1932-XII від 06.12.1991р. особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Законом України Про правовий режим воєнного стану визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні у разі збройної агресії, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Військове командування, в межах повноважень видає обов`язкові до виконання накази і директиви з питань забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Обов`язки військовослужбовців визначені Статутом внутрішньої служби ЗС України, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Окрім цього, під час проведення на території України, в умовах загрози національній безпеці держави, від військовослужбовців особливо вимагається бути високо дисциплінованими та мати високу моральну та патріотичну свідомість. 
Згідно диспозиції ч. 3 ст.17211 КУпАП, відповідальність за вчинення даного правопорушення настає у разі самовільного залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової військової служби), а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Самовільне залишення військової частини або місця служби кваліфікуються за статтею 17211 КУпАП, якщо воно вчиняється: військовослужбовцем строкової служби і триває до трьох діб; військовослужбовцем - контрактником, мобілізованим, а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів, а також нез`явлення їх вчасно без поважних причин на військову службу у разі призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Об`єктивна сторона може мати наступні прояви: самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби тривалістю до трьох діб; нез`явлення військовослужбовця строкової служби вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб; самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів тривалістю до десяти діб; нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин у разі призначення або переведення тривалістю до десяти діб; нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.
Суб`єктивна сторона завжди характеризується прямим умислом з метою тимчасового ухилення від служби.
Самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу - це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі. Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.
На підтвердження наявності в діях ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.17211 КУпАП, військовою частиною НОМЕР_1 до суду надано протокол про адміністративне правопорушення № 62 від 14.12.2025.
Крім того, в якості доказів до протоколу долучено довідку-доповідь за фактом самовільного залишення району виконання бойових завдань зі зброєю військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема матроса ОСОБА_1 , довідку-доповідь за фактом встановлення місця знаходження військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема матроса ОСОБА_1 , довідку-доповідь за фактом повернення до місця служби військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема матроса ОСОБА_1 , копію первинної медичної картки відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 матроса ОСОБА_1 щодо проходження останнім лікування, медичну характеристику, службову характеристику, копію військового квитка серія НОМЕР_2 , копію паспорта, копію витягу з реєстру територіальної громади, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №261 від 03.09.2025 про призначення ОСОБА_1 на посаду оператора безпілотних літальних апаратів 2 відділення безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №261 від 03.09.2025 про відрядження оператора безпілотних літальних апаратів 2 відділення безпілотних авіаційних комплексів 2 взводу безпілотних авіаційних комплексів роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 до пункту тимчасової дислокації ( АДРЕСА_2 ) ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », з 03.09.2025 до проведення заходів, необхідних для оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації.
Як встановлено під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , останній 09.12.2025 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту АДРЕСА_2 , отримав вибухову травму, у зв`язку з чим ОСОБА_1 потребував медичної допомоги.
10.12.2025 о 12:00 годині ОСОБА_1 , у зв`язку із необхідністю отримання медичної допомоги, залишив місце розташування роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у населеному пункті АДРЕСА_2 , та, не покидаючи зоні ведення активних бойових дій, направився до місця розташування іншої роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 . 
Цього ж дня, тобто 10.12.2025, приблизно о 18:00 годині матрос ОСОБА_1 прибув до місця розташування іншої роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться в районі населеного пункту АДРЕСА_3 , де повідомив про надання йому медичної допомоги.
Відповідно до копії первинної медичної картки, виданої медичним підрозділом військової частини НОМЕР_1 встановлено, що 12.12.2025 приблизно о 10:40 годині матроса ОСОБА_1 було евакуйовано до медичного пункту батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , де останньому було надано медичну допомогу та встановлено діагноз: вибухова травма (09.12.2025), акубаротравма без пошкодження барабанних перетинок, цефалічний синдром. 
Отже матрос ОСОБА_1 був відсутній на військовій службі з 12:00 години 10.12.2025 до 12.05.2025 у зв`язку із необхідністю отримання медичної допомоги після отримання вибухової травми під час бойових дій.
Відповідно до довідки-доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2025 № 25/26986 встановлено, що 12.12.2025 матрос ОСОБА_1 самостійно повернувся до тимчасового розташування роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_4 , та приступив до виконання службових обов`язків. 
Сукупність долучених до матеріалів справи доказів, які були досліджені судом під час судового розгляду справи, вказують на те, що матрос ОСОБА_1 у зв`язку із отриманням вибухової травми 09.12.2025 під час бойових дій, потребував медичної допомоги, яку отримав 12.12.2025, перебуваючи розташуванні іншої роти безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 , в якій він проходив військову службу, яка знаходиться в районі населеного пункту АДРЕСА_3 . 
Отже, судом достеменно встановлено та підтверджено належними доказами, що матрос ОСОБА_1 мав поважну, законну, медично підтверджену підставу для відсутності у військовій частині у період з 10.12.2025 по 12.12.2025.
Ці обставини мають істотне значення для оцінки доказів у справі, адже свідчать про відсутність умислу на самовільне залишення військової частини матросом ОСОБА_1 .
Окрім того, поняття самовільне залишення частини визначає залишення військовослужбовцем без відповідного дозволу території розташування військової частини або місця служби на строк понад одну (але не більше трьох) діб або менше однієї доби, але повторно протягом трьох місяців служби. Як "самовільна відсутність" кваліфікується також "неявка військовослужбовця" (в ті ж терміни) без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, повернення з відрядження, відпустки, лікувального закладу і так далі.
Самовільне залишення військової частини або місця служби полягає у тому, що військовослужбовець покидає частину або місце служби без законного дозволу на це, не повертається до частини після лікування, відпустки, відрядження чи коли військовослужбовець не з`явився вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, не прибув до нового місця служби внаслідок призначення або переведення протягом 3 діб.
Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.
У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Інших доказів вини ОСОБА_1 матеріали справи не містять, а протокол про адміністративне правопорушення, сам по собі, не може бути єдиною підставною для притягнення до адміністративної відповідальності та не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18.01.1978 у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v.theUnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть "випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту".
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 жовтня 2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпція, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Із урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що належних доказів на підтвердження обставин, зазначених в протоколі про те що ОСОБА_1 , діючи умисно, всупереч інтересам служби, був відсутній на військовій службі у період з 12:00 години 10.12.2025 по 12.12.2025 без поважних причин, матеріали справи не містять, а тому дії ОСОБА_1 не можливо визнати такими, що підпадають під ознаки об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.17211 КУпАП.
Суд зауважує, що розгляд справ про адміністративне правопорушення відбувається в межах обставин протоколу про адміністративне правопорушення, а також суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, перебираючи на себе функції прокурора та позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Відповідно до положень ст. 1 та ч. 1 ст. 2 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Презумпція невинуватості є конституційною гарантією, яка закріплена ст. 62 Основного Закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Отже, на переконання суду, не доведено поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.17211 КУпАП, тоді як, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність поставленого у вину працівником поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.17211 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись п. 1) ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  за ч. 3 ст.17211 КУпАП – закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.

Суддя:        І.В. Дяченко
29.01.2026