Справа № 127/15271/25
Провадження № 22-ц/801/2475/2025
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року	Справа № 127/15271/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів Панасюка О. С., Шемети Т. М.,
учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №127/15271/25 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - адвоката Роя Володимира Леонідовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2025 року, яке ухвалила суддя Шаміна Ю.А. у Вінницькому міському суді Вінницької області, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, повний текст складено 23 вересня 2025 року, 

встановив:

В травні 2025 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 18 лютого 2020 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначає, що за умовами вказаного договору позичальнику було встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 70000 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту, отримав кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - 12/23, тип Універсальна. Згодом відповідач додатково отримав платіжний інструмент – кредитну картку НОМЕР_2 , строк дії 09/27, тип Універсальна. На підставі цього договору відповідач отримав картки та користувався коштами. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача станом на 27 квітня 2025 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 60885,15 грн, з яких: 49603,71 грн заборгованість за тілом кредиту; 11281,44 грн заборгованість за простроченими відсотками, яку і просить стягнути позивач з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 лютого 2020 року в розмірі 49603,71 грн, з яких: 49603,71 грн - заборгованість за тілом кредиту; а також 1973,53 грн судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в розмірі 11281,44 грн, АТ КБ «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу.
Вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням судом обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, тому просив його скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, а також стягнути судові витрати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином ознайомлений з його умовами, акцептував пропозицію Банку, отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору. Вважає, безпідставними твердження суду першої інстанцій про те, що відсутні докази того, що сторони дійшли згоди стосовно розміру та порядку сплати процентів (відсотків) за користування кредитом та інших істотних умов кредитування.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2025 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 49603,71 грн, апеляційним судом не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.
Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення частково не відповідає.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 18 Лютого 2020 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву клієнта – фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 18 лютого 2020 року, згідно з якими відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт
Згідно з інформації, викладеної в цій заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківського обслуговування.
З копії виписки АТ КБ «ПриватБанк» за договором вбачається рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с.15 – 19).
Згідно з розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за договором б/н від 18 лютого 2020 року станом на 27 квітня 2025 року становить 60885,15 грн, з яких: 49603,71 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11281,44 грн заборгованість за простроченими відсотками.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором в розмірі 11281,44 грн, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків, а надані банком Витяг з Умов та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Проте, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції у вказаній частині, з огляду на наступне.
Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як було встановлено судом, з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 18 лютого 2020 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої він отримав кредитну картку «Універсальна», з встановленням на неї кредитного ліміту (а.с.28).
Крім того, в матеріалах справи міститься підписана ОСОБА_1 18 лютого 2020 року заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, в якій були зафіксовані умови кредитування (а.с.20 – 27).
У вищевказаній заяві зазначено, що підписанням цієї заяви, відповідач приєднується до розділів «Загальні положення», «Кредитні картки», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms.
Пунктами 1.3., 1.5. заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг визначено процентну ставку, відсотків річних для карт:
- «Універсальна» в розмірі 43,2 % річних, при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 86,4% річних;
- «Універсальна Gold» в розмірі 42,0 % річних, при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 84,0% річних.
Таким чином, з урахуванням наявності в матеріалах справи вказаної заяви, підписаної позичальником, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про обізнаність відповідача з вказаними умовами кредитування.
Апеляційний суд вважає помилковими посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17, оскільки в даному випадку встановлено, що між сторонами узгоджено базовий розмір процентної ставки, про що свідчить підписана відповідачем заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с.20 – 27).
Колегія суддів звертає увагу, що  ОСОБА_1 проти позовних вимог заперечень не подавав, узгодження умов договору не оспорював, користування грошима підтверджується випискою за договором та не є безоплатним.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із  ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 11281,44 грн.
Отже, обставини на які посилається позивач в апеляційній скарзі як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права знайшли своє підтвердження.
Неправильне застосування судом першої інстанції зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, в оскаржуваній частині, та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 11281,44 грн.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору.
Оскільки вимоги банку задоволено у повному обсязі з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2422,40 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір у розмірі 673,27 грн, який з відповідача підлягає стягненню на користь банку.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - адвоката Роя Володимира Леонідовича задовольнити.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 вересня 2025 року в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів та судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 11281,44 грн (одинадцять тисяч двісті вісімдесят одна грн 44 коп.)
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 673,27 грн (шістсот сімдесят три грн 27 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2025 року.

Головуючий     Береговий О. Ю.

Судді       Панасюк О. С.

Шемета Т. М.