Справа № 489/5056/25 
Номер провадження 2/489/669/26 

РІШЕННЯ
Іменем України

04 лютого 2026 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" (далі – ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" або позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості 
встановив
Представник позивача звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №3855168 , відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в гривні у розмірі 5000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 20011,5 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 5000 грн.; заборгованість за процентами – 15011,5 грн. 
18.10.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»,керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги №77-МЛ. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №3855168 від 11.07.2021 року.
З цих підстав просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №3855168 від 11.07.2021 року в загальному розмірі 20011,5 грн. та судові витрати.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З заяви про перегляд заочного рішення суду слідує, що відповідач вказує на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що в матеріалах справи кредитний договір було створено у порядку, визначеному ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг" та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою. У зв`язку з цим, відповідач посилається на неукладеність оспорюваного правочину. Окрім того вказує, що термін повернення кредиту - 03.08.2021, тому відсутні підстави нарахування відсотків поза межами кредитування. Також позивачем не надано доказів переходу права вимоги від первісного кредитодавця у такій сумі, яка вказана у додатках до договору факторингу. Вказує, що належними доказами у справі мають бути первинні банківські документи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Постановою Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, провадження № 61-175сво21, роз`яснено, що при ухваленні рішення суду, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це відповідає вимогам ЦПК України і не є порушенням прав сторін.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
11.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит №3855168 , відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в гривні у розмірі 5000 грн. на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Окрім того, вказаним договором встановлено, що кредит надається строком на 23 днів з 11.07.2021, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів 03.03.2021; проценти за користування кредитом:11,50 грн. ,які нараховуються за ставкою 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Вказаний Договір разом з Паспортом споживчого кредиту підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з платіжним дорученням №50986130 від 11.07.2021 ТОВ "Мілоан" перерахувало відповідачу кошти у розмірі 5000,00 грн. 
Згідно з наданого листа АТ "Перший український міжнародний банк" від 25.12.2025 в Банку на ім`я ОСОБА_1 була випущена банківська картка НОМЕР_1 . 11.07.2021 була виявлена операція по надходженню коштів у сумі 5000 грн. через сервіс іншого банку. 
18.10.2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №77-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №3855168 від 11.07.2021 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників від 18.10.2021. 
Відповідно до ч.1 ст. 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №561/77/19 від 16.12.2020 зазначено, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 8, 12 ст. 11 Закону України"Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти)однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону,вважається таким,що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
В ч.2 ст. 517 ЦК України зазначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-979цс15 від 23.09.2015 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2020 у справі №681/44/15-ц.
Відповідно до наданих представником позивача розрахунків заборгованості, заборгованість відповідача за Договором №3855168 від 11.07.2021 станом на 27.06.2025 складає 20011,5 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту – 5000 грн.; заборгованість за процентами – 15011,5 грн. 
Як слідує з матеріалів справи, відповідач оскаржує факт отримання кредитних коштів та вказує на відсутність доказів, які б підтверджували факт зарахування цих коштів, відсутність первинних бухгалтерських документів. Проте таке твердження відповідача спростовується дослідженими судом доказами. 
Відповідач також оскаржує факт укладання вказаного кредитного договору та зазначає, що вона не укладала кредитний договір в редакції, яку долучив до матеріалів справи представник позивача, не погоджувала процентні ставки.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
В суду немає підстав ставити під сумнів укладення правочину №3855168 від 11.07.2021, як і враховувати доводи відповідача про відсутність надання належних доказів укладення такого договору. Доводи відповідача в цій частині в повній мірі спростовані наданим АТ «Перший український міжнародний банк» листом про надходження на дату укладення договору 11.07.2021 на рахунок ОСОБА_1 позики в розмірі 5000,00, адже для здійснення перерахунку коштів ТОВ «Мілоан» повинен був отримати її особисті дані та банківські реквізити. Таким чином без вчинення відповідачем послідовних дій і, як наслідок, без укладення договору, не відбувся б перерахунок коштів.
У постанові від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20 Верховний Суд дійшов висновку: «Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивачки, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі...».
Окрім того, представником позивача надано суду довідку про ідентифікацію особи відповідача та визнано одноразовий ідентифікатор (U36757), яким і відбулося підписання зі сторони відповідача вказаного кредитного договору. 
Також, відповідач оскаржує нарахування їй відсотків поза межами строку кредитування, на що суд зазначає таке. 
Відповідно до умов Договору про споживчий кредит №3855168, кредит надається строком на 23 дні, з 11.07.2021 по 03.08.2021. Пунктом 2.2.3 вказаного Договору встановлено, що після спливу строку кредитування ( з урахуванням пролонгації) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної ставки не може бути збільшено товариством без письмової згоди позичальника. У пункті 2.3.1.2 цього ж Договору зазначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше ви визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. 
При цьому, в п. 1.5.2 визначено проценти за користування кредитом, яка нараховується за ставкою 0,01% від фактичного залишку за кожен день строку кредитування, та стандартна процентна ставка 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Тому, враховуючи положення п.1.5.1, 1.5.2.,2.2.3 та 2.3.1.2 позивачем правомірно нараховано заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 15011,50 грн., що відповідає відомостям ТОВ "Мілоан" про щоденні нарахування та погашення, які долучені до матеріалів справи. Суд зазначає, що протягом 23-денного строку кредитування нарахування здійснювалося за зниженою процентною ставкою 0,01%, а після цього (в межах погодженого сторонами максимального строку в 60 днів) у розмірі стандартної процентної ставки 5%. 
Відповідач вказує, що позивачем не доведено перехід прав вимоги від первісного кредитора у тому розмірі, в якому зазначено в позовній заяві. 
Для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори факторингу, додаткові угоди до договору відступлення, витяги з реєстру прав вимоги, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Позивачем надано договір факторингу, який оформлений та підписаний належним чином, частково витяг з реєстру боржників, платіжне інструкції доручення про перерахування узгодженої суми за договором факторингу.
У суду відсутні підстави ставити під сумнів, укладений договір факторингу та реєстр боржників, що є додатком до них.
Копія договору та витягу з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін, платіжну інструкцію кредитового переказу коштів, що підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до відповідача за вказаними договорами.
У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь-яких доказів не надано.
Підписання договору №3855168 від 11.07.2021, Паспорту споживчого кредиту здійснювалось електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний ОСОБА_1 у вище зазначеному договорі. Відповідно до вимог законодавства, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «МІЛОАН» або до ТОВ "ФК "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" про зміну умов кредитування, зміну порядку нарахування відсотків. 
Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. 
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн., то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На виконання вказаних вимог закону позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №0206 від 02.06.2025, Акт №149 від 16.06.2025, ордер на надання правничої допомоги.
Проте суд не може погодитись із наведеним розрахунком в повному обсязі, враховуючи заперечення відповідача та співмірність складності справи і виконаних адвокатом робіт. 
На підставі викладеного суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі в розмірі 2000,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.89,259,263-265 ЦПК України, суд
вирішив
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" заборгованість за Договором про споживчий кредит №3855168 від 11.07.2021, яка станом на 27.06.2025 складає 20011,50 грн. (двадцять тисяч одинадцять гривень п`ятдесят копійок), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4280,22 грн., заборгованість за відсотками - 12677,74 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).
Інформація про учасників справи: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КРЕДИТ-КАПІТАЛ", код ЄДРПОУ 35234236, НОМЕР_2 в АТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614, юридична адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 3 поверх. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 04.02.2026. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суддя В. В. Кокорєв