ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" січня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/3350/25	

Господарський суд Харківської області у складі
судді Чистякової І.О. 
за участю секретаря судового засідання Татаурова В.А.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 	
до 	Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96, ідентифікаційний код 23915446) 	
про 	припинення повноважень директора фінансового та зобов`язання вчинити певні 	
за участю представників сторін:
позивача - адвоката Леонової Т.О.
відповідача - не з`явився 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (позивач) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю (відповідач), в якій просить суд:
припинити повноваження ОСОБА_1 як Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (члена колегіального виконавчого органу);
зобов`язати Азово-Чорноморську інвестиційну компанію у формі Товариства з обмеженою відповідальністю:
- видати ОСОБА_1 копію наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України,
- внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з посади Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
Позивач також просить усі судові витрати покласти на відповідача та витребувати у відповідача копію наказу №16-К від 31.08.2018 про прийняття ОСОБА_1 на роботу та копії протоколів Загальних зборів про призначення ОСОБА_1 на посаду, обгрунтовуючи вказане клопотання тим, що у позивача відсутні вказані документи.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач вчинила всі залежні від неї дії для припинення своїх повноважень як фінансового директора Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю та свого звільнення, однак у зв`язку з бездіяльністю Товариства її повноваження не були припинені з незалежних від неї підстав, що й стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою суду від 22.09.2025 позовну заяву залишено без руху. Встановлено позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня вручення цієї ухвали. Позивачу у встановлений строк запропоновано надати до Господарського суду Харківської області докази сплати судового збору у розмірі 7267,20 грн.
25.09.2025 через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх.№22307), до якої надано платіжну інструкцію №1.325310597.1 від 25.09.2025 про сплату судового збору у розмірі 7267,20 грн.
Ухвалою суду від 29.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/3350/25. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 27 жовтня 2025 року о 09:30. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано у відповідача засвідчені належним чином копії або оригінали наказу №16-К від 31.08.2018 про прийняття ОСОБА_1 на роботу та протоколів Загальних зборів про призначення ОСОБА_1 . Витребувані докази запропоновано надати суду протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Встановлено відповідачу строк для подання заперечення на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив. 
06.10.2025 через систему "Електронний суд" відповідачем подано заяву, яку зареєстровано 07.10.2025 за вх.№23190, про долучення до матеріалів справи засвідченої копії протоколу №7 Загальних зборів учасників Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ від 31 серпня 2018 року, Наказу №16-К від 31 серпня 2018 року про прийняття на роботу та заяви ОСОБА_1 про прийняття на роботу. 
15.10.2025 через систему "Електронний суд" відповідачем подано відзив, який зареєстровано 16.10.2025 за вх.№24030, в якому він просить суд закрити провадження у справі №922/3350/25 у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, а якщо суд дійде висновку щодо відсутності підстав для закриття провадження у справі просить відмовити у задоволенні позовних вимог, наполягаючи на тому, що починаючи з 28 травня 2025 року ОСОБА_1 безпідставно припинила з`являтися на своєму робочому місці. Жодних повідомлень роботодавцю про причини своєї відсутності вона не надала. ОСОБА_1 не отримувала від роботодавця жодних повідомлень, наказів або розпоряджень щодо залишення свого місця роботи, а тому починаючи з 28 травня 2025 року Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі товариства з обмеженою відповідальністю фіксує прогул робітника без зазначення причин. Ознайомившись зі змістом заяви позивачки про звільнення відповідач надав відповідь, на яку ОСОБА_1 не відреагувала. Жодна з обставин, що перелічена у статті 38 КЗпП не вказана працівником на обґрунтування вимог щодо свого звільнення саме з 04 червня 2025 року щоб відповідач зміг розірвати трудові відносини у строк, про який просить працівник. Для належного дотримання визначеної процедури ОСОБА_1 мала звернутися до Дирекції Товариства (як до колегіального органу) з ініціативою про скликання Загальних зборів учасників, у якій необхідно було зазначити питання, які вона вважає за необхідне включити до порядку денного, зокрема питання щодо її звільнення з посади директора фінансового. Посилання ОСОБА_1 на відсутність контактів з керівництвом Товариства не може бути виправданням бездіяльності позивачки, оскільки вона, як член колегіального органу, мала безпосередній зв`язок з учасниками Товариства та не позбавлялася можливості звернутися до них із вимогою про скликання Загальних зборів. Також, таке звернення, у випадку відсутності відомостей щодо місцезнаходження генерального директора, могло бути направлене на адресу місцезнаходження Товариства. Положення Статуту не містять заборони для директора фінансового чи будь-якого іншого члена Дирекції ініціювати проведення засідання Дирекції або подання вимоги про скликання Загальних зборів. Також, Статут не встановлює, що такі дії належать виключно до повноважень генерального директора. ОСОБА_1 не вчинила дій, передбачених Статутом Товариства для належного розгляду питання про її звільнення як члена колегіального виконавчого органу. Відтак, відсутні підстави вважати, що з боку Товариства було порушено права ОСОБА_1 як працівника чи як члена колегіального виконавчого органу.
20.10.2025 через систему "Електронний суд" позивачем подано відповідь на відзив, який зареєстровано 21.10.2025 за вх.№ 24385, в якій зазначено зокрема, що доказів відсутності ОСОБА_1 на робочому місці чи невиконання трудових обов`язків не надано. Позивачку не було жодним офіційним способом повідомлено про початок процедури ліквідації та передання повноважень з управління Товариством ліквідатору. Відповідач безпідставно стверджує та не надає жодних доказів на підтвердження того, що з 28.05.2025 ОСОБА_1 припинила з`являтися на своєму робочому місці, оскільки позивач приїжджала до офісу Товариства за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 96, 3 поверх, однак він був закритий, а на вході було встановлено пост охорони, який нікого з працівників Товариства не пускав у середину. Усе майно, цінності та документація Товариства перебували в офісі, в розпорядженні ліквідатора та позивач не мала доступу до них. Підстави направлення нібито представником Товариства ОСОБА_2 листа з вимогою про передачу майна, цінностей та документації позивачу не зрозумілі, оскільки у позивача будь-яке майно, цінності та документація Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ відсутні, бо зберігалися в офісі Товариства. В процедурі ліквідації саме ліквідатор був наділений повноваженнями з вирішення всіх питань, у тому числі щодо скликання Загальних зборів Учасників Товариства для звільнення Директора фінансового, оскільки таке рішення віднесено до виключної компетенції Загальних Зборів Учасників. ОСОБА_1 зверталася до ліквідатора та Генерального директора (члена Дирекції) із заявою, на яку відповів представник ОСОБА_2 , а від ліквідатора та Генерального директора жодних дій та відповідей не надходило. Однак у будь-якому випадку це не відміняє дію положень ст. 105 ЦК України та рішення Загальних зборів учасників про передання усіх повноважень з управління одноосібній комісії з ліквідації - ліквідатору Іванцову Я.І., й у тому числі повноважень на скликання Загальних зборів Учасників.
В судовому засіданні 27.10.2025 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 01.12.2025 о 09:30 год.
27.10.2025 через систему "Електронний суд" відповідачем подано заперечення, яке зареєстровано 28.10.2025 за вх.№ 24944, в яких зазначено зокрема, що ліквідатору не передаються повноваження виконавчого органу, визначені статутом Товариства і він не зобов`язаний їх виконувати. Зокрема, на ліквідатора не поширюється регламентований статутом Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ порядок скликання загальних зборів учасників Товариства, оскільки такі дії не належать до функцій, які здійснюються під час ліквідації. Таким чином, твердження ОСОБА_1 про нібито надання ліквідатору повноважень виконавчого органу є безпідставним і не відповідає фактичним та правовим обставинам. Повноваження Директора фінансового припинилися лише у тій частині, що стосується управлінських рішень з питань розпорядження майном, укладення господарських договорів, подання фінансової звітності тощо. Водночас порядок звернення виконавчого органу до загальних зборів товариства щодо звільнення з посади виконавчого органу залишився незмінним і відповідні повноваження й надалі належали фінансовому директору ОСОБА_1 , а тому твердження позивача про відсутність у неї будь-яких повноважень щодо скликання Загальних зборів не можуть бути прийняті до уваги. Крім іншого, ОСОБА_1 здійснила написання заяви про звільнення та адресувала її до ліквідатора Товариства 03.06.2025, тобто після прийняття Загальними зборами Товариства рішення про відміну ліквідації (02.06.2025), а тому така заява вже не могла розглядатись ліквідатором. Як вже зазначалось вище, статус Товариства позивач мала змогу перевірити в Єдиному державному реєстрі, для цього не потрібно направляти вказаний протокол виконавчому органу особисто. Оскільки звернення, яке було направлено до ліквідатора ним вже не могло розглядатись такий розгляд був вчинений уповноваженим представником, що діяв на підставі довіреності від генерального директора ОСОБА_3 . На момент ліквідаційної процедури також не вбачалось підстав для звільнення ОСОБА_1 , оскільки процедура ліквідації ще не дійшла до цього етапу. Таке звернення в будь-якому випадку не могло бути проігноровано представником, оскільки в першу чергу воно стосується Товариства, а не ОСОБА_4 особисто. Водночас слід зазначити, що ОСОБА_1 не лише зверталася до ліквідатора після закінчення його повноважень, а й ще у заяві не містилась будь-яка вимога щодо скликання загальних зборів, у її зверненнях взагалі відсутні будь-які посилання на необхідність скликання таких зборів, порядок її звільнення чи опис обставин, які б унеможливлювали їх проведення. У зверненні немає також жодного прохання про включення певного питання до порядку денного або його розгляд загальними зборами. Таким чином, твердження позивачки про порушення її прав ліквідатором чи генеральним директором Товариства є безпідставними.
17.11.2025 через систему "Електронний суд" відповідачем подано клопотання про долучення доказів (вх.№26697).
25.11.2025 через систему "Електронний суд" відповідачем подано додаткові пояснення, яке зареєстровано 26.11.2025 за вх.№ 27500.
26.11.2025 через систему "Електронний суд" відповідачем подано клопотання про долучення доказів, яке зареєстровано 27.11.2025 за вх.№ 27609.
В судовому засіданні 01.12.2025 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про відмову у прийнятті до розгляду доказів, які додані до клопотання про долучення доказів від 17.11.2025 за вх.№26697, про відмову у задоволенні клопотання позивача про прийняття до розгляду додаткових пояснень від 26.11.2025 за вх.№27500 та доданих до них доказів, про відмову у задоволенні клопотання позивача від 27.11.2025 за вх. № 27609 про долучення доказів, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 22.12.2025 о 09:30 год.
05.12.2025 через систему "Електронний суд" відповідачем подано лист-запит (вх.№28358).
В судовому засіданні 22.12.2025 постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання, про залишення без розгляду на підставі ст. 118, 207 ГПК України листа-запиту відповідача від 05.12.2025 за вх. № 28358, про оголошення у судовому засіданні з розгляду справи по суті перерви до 12:00 год. 12.01.2026.
Присутній у судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги повністю.
Представник відповідача у судове засідання 12.01.2026 не з`явився, про дату, час та місце цього засідання повідомлений належним чином.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.12.1995 проведено державну реєстрацію юридичної особи - Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю, номер реєстрації 14801200000027958, керівником та єдиним засновником (учасником) юридичної особи є ОСОБА_5 , якому належить відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 99,6.
Відповідно до протоколу №7 Загальних зборів учасників Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю від 31 серпня 2018 року було прийнято рішення про призначення на посаду Директора фінансового Товариства ОСОБА_1 з 01 вересня 2018 року. 
Наказом №16-К від 31 серпня 2018 року прийнято на роботу з 01 вересня 2018 року ОСОБА_1 на посаду Директору фінансового (Дирекція).
01.09.2018, на підставі наказу №16-К від 31.08.2018, внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про прийняття на роботу з 01 вересня 2018 року ОСОБА_1 на посаду фінансового директора (Дирекції).
Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджує, що 27 травня 2025 року, під час робочого дня, коли позивачка перебувала на робочому місці, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Сумська, будинок 96, прийшли невідомі особи. Один чоловік з цих невідомих осіб повідомив, що він є ліквідатором Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ. Про рішення загальних зборів Товариства від 22.05.2025 почати процес ліквідації Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ ані працівникам, ані членам Дирекції до цього не повідомлялося. Також, ліквідатором було повідомлено, що рішенням загальних зборів учасників Товариства від 22.05.2025 прийнято рішення про припинення повноважень деяких посадових осіб Товариства. Інформація про стан ліквідації підтвердилася відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому позивачці учасником Товариства та його Генеральним директором – ОСОБА_5 , який володіє 99% усіх голосів, чи іншими уповноваженими особами не повідомлялася жодна інформація щодо її подальших дій, яким чином продовжувати працювати та виконувати свої повноваження, з якого числа співробітники будуть звільнені у зв`язку з ліквідацією. Інші співробітники та члени виконавчого органу компанії, з якими спілкувалася позивачка теж нічого не знали як буде розвиватися подальша робота Товариства, та не отримували роз`яснень та повідомлень від керівництва. Зв`язок з діючим керівництвом, учасником (власником) та Генеральним директором товариства був відсутній. Генеральний директор не зв`язувався з членами Дирекції та позивачкою щодо їх подальших дій і підстав фактичного припинення роботи Товариства, добровільно-примусового вивільнення офісу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ.
Як вказано позивачкою, ураховуючи ситуацію повної невизначеності щодо виконання роботи, неможливість виконувати трудові і посадові обов`язки з 27.05.2025, відсутність зв`язку з власником/Генеральним директором Товариства, початок стану ліквідації, а також безпекову ситуацію у місті Харкові, яка характеризувалася збільшенням кількості ворожих обстрілів з боку країни-агресора на фоні продовження воєнного стану в Україні і існування постійної загрози життю, та здоров`ю мешканців міста позивачка вирішила звернутися про припинення своїх повноважень директора фінансового та звільнитися з роботи за власним бажанням.
Так, 03 червня 2025 року засобами поштового зв`язку АТ “Укрпошта” цінним листом з описом вкладення № 6116500148705 ОСОБА_1 відправила на юридичну адресу Товариства заяву про звільнення її із займаної посади з 04.06.2025 за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України, з урахуванням статті 4 Закону України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану”.
Рекомендований лист із заявою про звільнення отримано Товариством 04.06.2025 відповідно до відомостей про трекінг відправлень АТ “Укрпошта” за номером листа №6116500148705. 
Надалі, 17.06.2025 засобами поштового зв`язку АТ “Укрпошта” цінним листом з описом вкладення № 6116500151358 позивачкою було направлено заяву про видачу наказу про звільнення на адресу відповідача. 
Також, 17.06.2025 засобами поштового зв`язку АТ “Укрпошта” цінним листом з описом вкладення № 6116500151404 було направлено заяву про видачу наказу про звільнення на особисту адресу ліквідатора.
20.06.2025 на адресу позивачки надійшов лист з Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ від 17.06.2025 б/н, підписаний ОСОБА_6 , повноваження якої позивачці не відомі.
У вказаному листі зазначено зокрема, що ліквідатору Товариства не були надані пояснення та належні докази на підтвердження неможливості продовження трудових відносин позивачкою, а також відсутні обґрунтовані підстави для припинення трудового договору з ініціативи працівника з цієї дати. У зв`язку з цим повідомлено, що відповідно до вимог трудового законодавства, за загальним правилом, працівник зобов`язаний відпрацювати двотижневий строк з моменту подання письмового повідомлення про звільнення. Також зазначено, що після подання заяви про звільнення позивачка жодного разу не з`явилась на робочому місці для відпрацювання двотижневого строку, встановленого чинним трудовим законодавством, що вважається прогулом, а також не забезпечила передачу документації, матеріальних носіїв та іншої інформації, що перебували у розпорядженні позивачки під час виконання трудових обов`язків протягом усього періоду роботи в Товаристві. У зв`язку з викладеним, позивачці запропоновано невідкладно з`явитися на своє робоче місце для належного виконання трудових обов`язків відповідно до вимог чинного законодавства України, а також надати пояснення щодо причин відсутності з 28 травня 2025 року.
Позивачка вважає, що вказаний лист містить недостовірну інформацію про те, що вона самовільно не з`являлась на робочому місці і не виконувала трудові обов`язки без поважних причин з 28.05.2025. Окрім того, позивачкою зазначено, що лист містить вимогу про передачу речей і документів, які у позивачки взагалі відсутні, оскільки все майно компанії знаходиться в офісі, їй на зберігання не передавалося. 
За твердженням позивачки, генеральний директор Товариства не вжив заходів щодо відповіді позивачки на жоден з її листів, не зв`язувався з позивачкою, не вжив передбачених Статутом заходів щодо скликання засідання Дирекції Товариства з розгляду заяви ОСОБА_1 та вирішення питання про скликання Загальних зборів учасників Товариства щодо розгляду питання припинення її повноважень як члену колегіального виконавчого органу Товариства. Станом на день подання цього позову ОСОБА_1 жодної інформації від членів Дирекції та Генерального директора (власника/учасника) Товариства про скликання засідання Дирекції, Загальних зборів учасників, про розгляд її заяви та вирішення питання про припинення її повноважень не отримувала. Учасник Товариства та Генеральний директор – ОСОБА_5 на теперішній час перебуває за кордоном, на кореспонденцію, направлену на адресу реєстрації Товариства генеральний директор не відповідає, а одноосібного порядку вирішення питання про скликання загальних зборів ОСОБА_1 як директором фінансовим чи припинення повноважень члену Дирекції Статутом не передбачено. 
Позивачка стверджує, що з 28.05.2025 вона позбавлена можливості виконувати посадові і трудові обов`язки, Товариство за місцем розташування фактичну діяльність не здійснює, заробітна плата їй не виплачується, засідання Дирекції та Загальні збори Учасників не проводяться. За Статутом позивачка позбавлена можливості приймати рішення як про припинення своїх повноважень, так і про скликання загальних зборів для розгляду цього питання. 
Також, позивачкою зауважено, що її робоче місце розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Місто Харків від початку повномасштабного військового вторгнення РФ в Україну та до тепер було одним з міст, яке піддається частим руйнівним атакам країни-агресора, ракетним обстрілам та ураженням шахедами, що загрожує життю та здоров`ю мешканців міста. У тому числі інтенсивному ураженню піддається район міста, де розташоване місце роботи позивачки. Збільшення кількості ворожих руйнівних атак на місто Харків за період травня-серпня 2025 року призвело до збільшення існуючої загрози для життя і здоров`я працівників Товариства. Ця обставина також мала вплив на прийняття позивачкою рішення припинити свої повноваження та звільнитися з займаної посади в Товаристві як додатковий фактор до обставин позбавлення позивачки можливості працювати і виконувати посадові обов`язки, поставлення позивачки у ситуацію повної невизначеності дій та її майбутнього у Товаристві. 
Як вказано позивачкою, Товариство протиправно ухиляється від припинення її повноважень та звільнення її з роботи, в зв`язку з чим вона позбавлена можливості фактично реалізовувати свої повноваження, працювати, Товариство не здійснює свою діяльність за адресою реєстрації, заробітна плата їй не виплачується, що порушує її корпоративні права на участь в управлінні Товариством та її закінчення, та конституційні права вільно обирати місце роботи і отримувати заробітну плату за виконану роботу. За відсутності рішення загальних зборів Товариства про її звільнення з посади директора фінансового порушуються права позивачки на припинення трудових відносин.
Вищенаведене стало підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом про припинення повноважень ОСОБА_1 як Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (члена колегіального виконавчого органу), а також про зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 копію наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з посади Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
За приписом частини четвертої статті 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Згідно зі статтею 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.
Отже корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України.
Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.
Конституційний Суд України в абзацах другому та четвертому пункту 3.2 свого Рішення № 1-рп/2010 від 12.01.2010 у справі № 1-2/2010 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України, посилаючись на положення законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме частину першу статті 98 та частину першу статті 99 ЦК України, а також чинні на той час частину першу статті 23, пункт "г" частини п`ятої статті 41, частину першу статті 59 Закону України "Про господарські товариства" і частину п`яту статті 58 Закону України "Про акціонерні товариства", виснував, що підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) або укладення із членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.
При цьому Конституційний Суд України наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством.
Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.
За змістом положень частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника або члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та надавала правові висновки про те, що такий спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів і підлягає вирішенню господарськими судами.
Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 листопада 2018 року у справі № 562/304/17 (провадження № 14-471цс18), від 30 січня 2019 року у справі №145/1885/1-ц (провадження № 14-613цс18), від 10 квітня 2019 року у справі №510/456/17 (провадження № 14-1цс19), від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18 (провадження № 12-293гс18).
Як вбачається з матеріалів справи, наказом №16-К від 31 серпня 2018 року прийнято на роботу з 01 вересня 2018 року ОСОБА_1 на посаду Директору фінансового (Дирекція).
01.09.2018, на підставі наказу №16-К від 31.08.2018, внесено відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про прийняття на роботу з 01 вересня 2018 року ОСОБА_1 на посаду фінансового директора (Дирекції).
Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Як вказано вище, 03 червня 2025 року засобами поштового зв`язку АТ “Укрпошта” цінним листом з описом вкладення № 6116500148705 ОСОБА_1 надіслала на юридичну адресу Товариства заяву про звільнення її із займаної посади з 04.06.2025 за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України, з урахуванням статті 4 Закону України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану”. 
При цьому, в обгрунтування поважності причин звільнення за власним бажанням позивачкою у позові серед іншого зазначено, що її робоче місце розташоване за адресою: м. Харків, вул. Сумська, будинок 96. Місто Харків від початку повномасштабного військового вторгнення РФ в Україну та до тепер було одним з міст, яке піддається частим руйнівним атакам країни-агресора, ракетним обстрілам та ураженням шахедами, що загрожує життю та здоров`ю мешканців міста. У тому числі інтенсивному ураженню піддається район міста, де розташоване місце роботи позивачки. Збільшення кількості ворожих руйнівних атак на місто Харків за період травня-серпня 2025 року призвело до збільшення існуючої загрози для життя і здоров`я працівників Товариства. Ця обставина також мала вплив на прийняття позивачкою рішення припинити свої повноваження та звільнитися з займаної посади в Товаристві як додатковий фактор до обставин позбавлення позивачки можливості працювати і виконувати посадові обов`язки, поставлення позивачки у ситуацію повної невизначеності дій та її майбутнього у Товаристві. 
Рекомендований лист із заявою про звільнення отримано Товариством 04.06.2025 відповідно до відомостей про трекінг відправлень АТ “Укрпошта” за номером листа №6116500148705. 
Надалі, 17.06.2025 засобами поштового зв`язку АТ “Укрпошта” цінним листом з описом вкладення № 6116500151358 позивачкою було направлено заяву про видачу наказу про звільнення на адресу відповідача. 
Також, 17.06.2025 засобами поштового зв`язку АТ “Укрпошта” цінним листом з описом вкладення № 6116500151404 було направлено заяву про видачу наказу про звільнення на особисту адресу ліквідатора.
20.06.2025 на адресу позивачки надійшов лист з Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ від 17.06.2025 б/н, підписаний ОСОБА_6 , в якому відмовлено у звільненні.
У відзиві відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не вчинила дій, передбачених Статутом Товариства для належного розгляду питання про її звільнення як члена колегіального виконавчого органу. Її звернення до керівника Товариства із заявою про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України та ст. 4 Закону України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану” не може розглядатися як належне звернення до уповноваженого органу в розумінні Статуту, а відтак відсутні підстави вважати, що з боку Товариства було порушено права ОСОБА_1 як працівника чи як члена колегіального виконавчого органу. 
Однак з такою думкою відповідача суд не погоджується виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 29 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” передбачено, що загальні збори учасників є вищим органом товариства.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства, крім питань, віднесених до виключної компетенції інших органів товариства законом або статутом товариства.
Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини перша, друга статті 97 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства, якщо інше не встановлено законом. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства. 
Відповідно до частин першої, другої статті 39 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Аналогічні положення закріплені в Статуті Товариства.
Також, у статті 28 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” закріплено, що органами товариства є загальні збори учасників, наглядова рада (у разі утворення) та виконавчий орган. У відповідності до частин першої, другої статті 39 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). 
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" установчим документом товариства є статут.
Так, згідно з п. 7.1 Статуту органами Товариства є Загальні збори Учасників та виконавчий орган (Дирекція). 
За пунктом 7.2 Статуту Загальні збори Учасників є вищим органом Товариства. Загальні збори Учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності Товариства. 
Відповідно до пп. 7.3.7. пункту 7.3 Статуту до компетенції Загальних зборів Учасників належить звільнення членів виконавчого органу - Дирекції (всіх чи окремо одного або декількох з них). 
Відповідно до пп. 7.3.16 п. 7.3. Статуту питання, передбачені п.п. 7.3.1 - 7.3.15 цього Статуту, та інші питання, віднесені Законом України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” до компетенції Загальних зборів Учасників, не можуть бути віднесені до компетенції інших органів Товариства, якщо інше не випливає з Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю”. 
Згідно з п. 7.25 Статуту у Товаристві, що має одного Учасника, рішення з питань, що належать до компетенції Загальних зборів Учасників, приймаються таким Учасником Товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого Учасника.
Як вказано вище судом, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником та єдиним засновником (учасником) юридичної особи є ОСОБА_5 , якому належить відсоток частки статутного капіталу або відсоток права голосу: 99,6.
Згідно зі ст. 37 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника. До товариства з одним учасником не застосовуються положення статей 32 - 36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.
За таких обставин, суд зазначає, що оскільки спір у цій справі стосується питання припинення повноважень посадової особи Товариства - члена виконавчого колегіального органу Товариства - Директора фінансового, то вказане питання мало бути розглянуто учасником товариства одноособово без скликання Загальних зборів Учасників, а тому помилковим є твердження відповідача про те, що позивачка мала ініціювати скликання Загальних зборів для вирішення питання щодо припинення її повноважень як Директора фінансового.
Так, статтею 32 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю" визначено порядок скликання загальних зборів учасників товариства, частина перша якої передбачає, що загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства. Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників.
У свою чергу, відповідно до приписів частини другої статті 37 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" до товариств з одним учасником не застосовуються положення статей 32-36 цього Закону, а інші положення цього Закону застосовуються з урахуванням положень частини першої цієї статті.
Тобто аналіз наведених норм свідчить про те, що у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником товариства одноособово та оформлюються письмовим рішенням такого учасника. При цьому загальний порядок скликання та проведення загальних зборів учасників товариства, що передбачений статтею 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", не застосовується до таких правовідносин.
З огляду на наведене суд вважає, що доводи відповідача про порушення фінансовим директором Товариства (позивачкою) приписів частини другої статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю" щодо невиконання виконавчим органом Товариства обов`язку зі скликання загальних зборів є безпідставними, адже на спірні правовідносини стаття 32 Закону України "Про товариства з обмеженою і додатковою відповідальністю" не розповсюджує свою дію.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до Протоколу №02-25 Загальних зборів учасників ТОВ “Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі Товариства з обмеженою відповідальністю” від 22.05.2025 Загальними зборами учасників у складі учасника Товариства в особі Генерального директора ОСОБА_5 , що володіє часткою у статутному капіталі Товариства 99,95% відсотків усіх голосів, прийнято рішення, зокрема про припинення Товариства шляхом його ліквідації.
Цим же рішенням було утворено ліквідаційну комісію Товариства у складі однієї особи – ліквідатора, та обрано головою комісії з припинення – ліквідатора Товариства Іванцова Ярослава Ігоревича, а також надано ОСОБА_4 передбачені чинним законодавством України повноваження ліквідатора на припинення Товариства, шляхом ліквідації, визначено, що рішення з усіх питань в ліквідаційній процедурі приймаються одноособово ліквідатором.
Відповідно до ч. 4 ст. 105 Цивільного кодексу України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Згідно з ч.5 ст. 111 Цивільного кодексу України ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій, представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.
Разом із цим, відповідно до надано відповідачем до відзиву Протоколу №03-25 Загальних зборів учасників ТОВ “Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі Товариства з обмеженою відповідальністю” від 02.06.2025, Загальними зборами учасників у складі учасника Товариства, в особі Генерального директора ОСОБА_5 , що володіє часткою у статутному капіталі Товариства 99,95% відсотків усіх голосів, прийнято рішення про:
- відміну рішення про припинення Товариства шляхом його ліквідації, що було прийнято протоколом №02-25 Загальних зборів учасників Товариства від 22 травня 2025 року,
- припинення повноважень ліквідатора Товариства Іванцова Ярослава Ігоревича з дати державної реєстрації рішення про відміну рішення про припинення Товариства шляхом його ліквідації,
- відновлено повноваження Генерального Директора Товариства ОСОБА_5 з дати державної реєстрації рішення про відміну рішення про припинення Товариства, шляхом його ліквідації,
- визначено Ліквідатора Іванцова Ярослава Ігоревича відповідальною особою за проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
06.06.2025 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено зміни про відміну рішення про припинення юридичної особи - Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю (ідентифікаційний код 23915446), номер реєстрації: 1004801320039027958.
Отож повноваження ліквідатора Товариства Іванцова Ярослава Ігоревича припинені з 06.06.2025 (дата державної реєстрації рішення про відміну рішення про припинення Товариства шляхом його ліквідації).
Про відміну рішення про припинення Товариства шляхом ліквідації позивачку не було повідомлено ані в день прийняття рішення від 02.06.2025, ані після внесення змін до відомостей ЄДР від 06.06.2025, ані у відповіді представника Товариства А. Карнаух від 20.06.2025, в якій до того ж було зазначено, що ліквідатору Товариства не були надані пояснення та належні докази на підтвердження неможливості продовження трудових відносин позивачкою. 
Тож направляючи на адресу Товариства заяву про звільнення її із займаної посади з 04.06.2025 за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України, з урахуванням статті 4 Закону України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану”, позивачка обгрунтовано вважала, що саме ліквідатор в процедурі ліквідації був наділений повноваженнями з вирішення всіх питань, у тому числі щодо звільнення її з посади фінансового директора. 
Відповідач наполягає, що позивачка була відсутня з 28 травня 2025 року на робочому місці до тепер без поважних причин та що вона ухиляється від виконання трудових обов`язків. 
Утім на підтвердження такої позиції відповідач не надає належних доказів того, коли та ким фіксувалася така відсутність, на підставі яких повноважень та де перебували ці особи (оскільки офіс був зачинений). 
Також, відповідач не надає доказів та навіть не пояснює, яким чином відповідач намагався за цей період з`ясувати причини відсутності позивачки, як встановив відсутність поважних причин чи яким чином намагався вплинути на ситуацію відсутності позивачки та нібито її “ухилення від виконання обов`язків”. 
Способи намагання позивачки реалізувати своє право на звільнення та ті обставини взаємовідносин сторін, які склалися в межах цієї справи, є викликаними саме діями роботодавця, яке не повідомляло про свої управлінські рішення позивачку, зокрема про припинення процесу ліквідації.
Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження розгляду по суті заяви позивачки про звільнення з посади фінансового директора Товариства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, а також фактичного звільнення позивачки з посади фінансового директора Товариства у передбачений чинним законодавством України строк.
Обмеження прав позивачки на припинення корпоративних (управлінських) відносин істотно позначається на сфері її приватного життя. При цьому, приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру".
Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом. Поняття "приватне життя", в принципі, не виключає відносин професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме в межах трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з навколишнім світом.
Праця людини має для неї неабияке значення в багатьох контекстах: як у матеріальному, так й у контексті самореалізації і взагалі приватності особи. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.09.2023 у справі №127/27466/20 (Провадження № 12-10гс23) виснувала, що за відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника з метою захисту своїх прав він може звернутися до суду, при цьому колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту його прав та законних інтересів у такому випадку буде не вимога про визнання трудових відносин припиненими (визначення юридичного факту), про що йдеться у постановах КЦС ВС від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 та від 17.03.2021 у справі № 761/40378/18, а вимога припинити такі трудові відносини за рішенням суду, які (трудові відносини) будуть припинені саме з дати набрання судовим рішенням законної сили, адже констатація ретроспективно припинення трудових відносин певною датою у минулому, зокрема через два тижні після написання / подання заяви про звільнення, як у цій справі, по суті зводиться до встановлення факту припинення цих правовідносин з відповідної дати без прийняття загальними зборами товариства відповідного рішення.
З огляду на вказане, суд вважає, що позивачка вчинила залежні від неї дії для припинення повноважень та свого звільнення, не мала права самостійно скликати Загальні збори чи ухвалювати самостійне рішення про припинення повноважень та трудового договору, однак у зв`язку з бездіяльністю Товариства, її повноваження не були припинені з незалежних від неї підстав, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з цією позовною заявою.
Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 12 ст. 39 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю” з одноосібним виконавчим органом та кожним членом колегіального виконавчого органу укладається цивільно-правовий або трудовий договір (контракт). Договір (контракт), що укладається з одноосібним виконавчим органом та членом колегіального виконавчого органу, від імені товариства підписує особа, уповноважена на таке підписання загальними зборами учасників.
Отже, між позивачкою та Товариством існують додатково і трудові відносини, які виникли з корпоративних на підставі ст. 39 вказаного Закону та наказу про прийняття на роботу Наказом №16-К від 31 серпня 2018 року. 
При цьому, позивачем було повідомлено роботодавця про намір звільнитися за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, а отже виконано вимоги трудового законодавства про попередження Товариства.
Відповідно до ч. 13 ст. 39 цього Закону, повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови колегіального виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. Статутом товариства може бути передбачено вимогу про обрання нових членів чи тимчасових виконувачів обов`язків для всіх членів колегіального виконавчого органу. 
Отже, припинення повноважень члену колегіального органу тягне за собою припинення трудового договору.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.
З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту її порушеного права як припинення повноваження ОСОБА_1 як Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (члена колегіального виконавчого органу), є правомірним, оскільки позивачем вичерпано процедурні можливості реалізувати своє право на припинення трудових відносин.
Згідно зі ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Зважаючи на викладене та ураховуючи те, що відповідачем не спростовано позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про припинення повноважень ОСОБА_1 як Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (члена колегіального виконавчого органу), є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно в задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України слід відмовити.
Стосовно решти позовних вимог щодо зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 копію наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та внести відповідні записи до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з посади Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 3 ст. 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно пункту четвертому частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема, є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Статтею 41 КЗпП України визначено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.
Зокрема, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Тобто, підставою для розірвання договору згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.
Таким чином, умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, за цією статтею КЗпП України є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню, оскільки поняття “припинення повноважень” не є тотожним поняттю “звільнення”.
В даному випадку рішення про розірвання трудових відносин з позивачкою у зв`язку із припиненням її повноважень як фінансового директора Товариства, з підстав визначених пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, ані учасником Товариства, ані уповноваженою ним особою не приймалось.
А отже вимога про видачу наказу про звільнення ОСОБА_1 з посади Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та про внесення відповідного запису до трудової книжки ОСОБА_1 про звільнення з посади Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є безпідставною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, а тому ці позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що позов задоволено частково, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в сумі 2422,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 19, 41, 124, 129 Конституції України, ст. 98, 99, 105 Цивільного кодексу України, ст. 29 Закону України “Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю”, та ст. 73, 74, 77, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Припинити повноваження ОСОБА_1 як Директора фінансового Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (члена колегіального виконавчого органу).
Стягнути з Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 96, ідентифікаційний код 23915446) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 2422,40 грн.
Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.
В решті частині позовних вимог відмовити.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. 
Повне рішення складено "22" січня 2026 р. 

Суддя		І.О. Чистякова