ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2026 р.	Справа № 520/14503/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,
за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/14503/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2023, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року, частково задоволено позов ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 , апелянт) до Військової частини НОМЕР_1 (далі – В/ч НОМЕР_1 , відповідач).
Визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
Зобов`язано В/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
10 вересня 2025 року позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у справі № 520/14503/23.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2025 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задоволено.
Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 по справі № 520/14503/23.
Зобов`язано В/ч НОМЕР_1 протягом 90 днів з дня постановляння цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 по справі № 520/14503/23.
Від представника В/ч НОМЕР_1 17.12.2025 надійшов звіт про виконання рішення суду, в обґрунтування якого вказано, що згідно довідки розрахунок від 05 серпня 2025 року №4434/ФЕС премії за безпосередню участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів відповідно до ПКМУ №168 від 28.02.2022 ОСОБА_1 зазначено загальну суму виплат за рішенням суду на суму 99508,45 грн. 
В/ч НОМЕР_1 подала відповідні розрахунки потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення до начальника забезпечувального органу за вересень 2025 року, жовтень 2025 року, листопад 2025 року, грудень 2025 року в яких наявне прізвище позивача.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року затверджено звіт В/ч НОМЕР_1 від 09.12.2025 про виконання рішення суду від 14.08.2023 у справі № 520/14503/23, поданий на виконання ухвали від 16.09.2025.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким у прийнятті звіту В/ч НОМЕР_1 про виконання рішення суду від 29.08.2023 у справі № 520/14503/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити, накласти на командира В/ч НОМЕР_1 штраф за невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 по справі № 520/14503/23, встановити В/ч НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 520/14503/23.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на тривале невиконання рішення суду у справі № 520/14503/23. Наголошує, що В/ч НОМЕР_1 винна у невиплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 , що підтверджено рішенням суду. Вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки тим обставинам, що В/ч НОМЕР_1 надала основні заявки-розрахунки, проте на цих документах або інших відсутні підтвердження отримання їх адресатом (Міністерством оборони України), відсутні будь які відповіді на ці розрахунки. Крім того, вважає, що суд першої інстанції не врахував пояснення представника заявника про те, що відповідно до вимог чинного законодавства виплати здійснюють на підставі наказів командирів військової частини та включаються до фонду виплати грошового забезпечення, чим вирішується вказана проблема та виконання рішення суду. 
В/ч НОМЕР_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що не перешкоджає розгляду справи в силу приписів ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про затвердження звіту, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду у справі № 520/14503/23 в частині зобов`язання нарахувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я відповідачем виконано в повному обсязі. Невиконання судового рішення в частині виплати нарахованим сум обумовлено відсутністю фінансування у В/ч НОМЕР_1 . Суд першої інстанції зазначив, що повне виконання рішення суду в частині виплати нарахованої додаткової винагороди в цій справі залежить не тільки від В/ч НОМЕР_1 , а в першу чергу від виділення коштів з Державного бюджету України та їх подальшого перерахування до розпорядника коштів.
Колегія суддів частково погоджується із такими висновками та зазначає. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Аналіз наведених приписів процесуального закону дає підстави для висновку, що інститут судового контролю полягає у здійсненні судом функції контролюю за суб`єктом владних повноважень стосовно дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
Водночас, такі повноваження суду повинні бути реалізовані з урахуванням ст. 129-1 Конституції України, і ці повноваження надані суду з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві.
Питання судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано статтями 382-382-3 КАС України.
За приписами ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 382-1 КАС України суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
За приписами ч.ч. 1-3, 10, 11 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
У разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.
Якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Отже, судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може встановити суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Розглядаючи звіт суб`єкта владних повноважень про виконання рішення, суд повинен перевірити, чи досягнуто мети, задля якої постановлено судове рішення, тобто, чи відбулося фактичне відновлення порушеного права.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 В/ч НОМЕР_1 зобов`язано:
- нарахувати ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я;
- виплатити вказану додаткову винагороду.
Позивач не заперечує зміст та обсяг проведеного розрахунку додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, отже висновки суду першої інстанції про повне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 у частині зобов`язання нарахувати додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я є обгрунтованими.
Стосовно прийняття звіту в частині зобов`язання виплатити вказану додаткову винагороду, колегія суддів зазначає. 
В/ч НОМЕР_1 подала відповідні розрахунки потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення до начальника забезпечувального органу.
У зв`язку з відсутністю фінансування у В/ч НОМЕР_1 кошти ОСОБА_1 ще не надходили, тому виплати йому ще не здійснені. У зв`язку із тим, що В/ч НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_2 і не є розпорядником коштів, то у неї не має можливості самостійно здійснювати такі виплати. Станом на 08 грудня 2025 року інформації щодо виділення додаткових асигнувань з цього приводу на адресу В/ч НОМЕР_1 не надходило.
Військова частина НОМЕР_1 не включена до Єдиного реєстру підприємств та організацій України, а є структурним підрозділом у Збройних Силах України.
Згідно з реєстраційною карткою розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) в п.3 зазначено найменування розпорядника бюджетних коштів вищого рівня – військова частина НОМЕР_2 (Командування Сухопутних військ)
Як правильно вказав суд першої інстанції, право особи, тобто стягувача, на здійснення виплати заборгованості належних йому сум грошового забезпечення не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Разом з тим, стягнення з суб`єкта владних повноважень коштів, які знаходяться на його рахунках але призначені для іншої мети, можуть поставити під загрозу функціонування такого суб`єкта владних повноважень, виконання покладених на нього функцій та, відповідно, нанести шкоду необмеженій кількості осіб.
Згідно зі статтею 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства; виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків; держава прагне до збалансованості бюджету України.
Що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 24 липня 2023 року у справі № 420/6671/18.
Відсутність додаткового фінансування бюджету є об`єктивними обставинами, що перешкоджають швидкому виконанню рішення суду. Такі обставини не залежать від конкретних посадових осіб Військової частини.
Переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи (Постанова Верховного Суду від 4 жовтня 2022 року у справі № 200/3958/19-а). 
При цьому, як правильно вказав суд першої інстанції, відповідні розрахунки потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення до начальника забезпечувального органу за вересень - грудень 2025 року, в яких наявне прізвище позивача ОСОБА_1 .
Вказані розрахунки потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби свідчать про вчинення відповідачем активних дій для виконання рішення суду, при цьому від незалежних від В/ч НОМЕР_1 є дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення.
Повне виконання рішення суду в частині виплати нарахованої додаткової винагороди в цій справі залежить не тільки від В/ч НОМЕР_1 , а в першу чергу від виділення коштів з Державного бюджету України та їх подальшого перерахування до розпорядника коштів.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 в частині виплатити ОСОБА_1 додаткової винагородої, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я – є не виконаним.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки часткове невиконання відповідачем рішення суду у цій справі обумовлюється об`єктивними причинами, а належних доказів, які б свідчили про намір суб`єкта владних повноважень ухилитися від виконання судового рішення, не отримано, наявні підстави для прийняття звіту В/ч НОМЕР_1 про виконання рішення суду від 14.08.2023 у справі № 520/14503/23, поданий на виконання ухвали від 16.09.2025.
Аналогічного висновку, а саме про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, дійшов Верховний Суд у постановах від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.06.2018 у справі №757/29541/14-а, від 07.11.2019 у справі №420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що звіт В/ч НОМЕР_1 складений з дотриманням ст. 382-2 КАС України.
Разом з тим, згідно з ч. 11 ст. 382-3 КАС України, якщо суд прийняв звіт про виконання судового рішення, але суб`єктом владних повноважень відповідне судове рішення виконано не в повному обсязі, суд одночасно встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 382-1 КАС України, встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Отже, суд першої інстанції безпідставно не врахував наявність підстав для встановлення В/ч НОМЕР_1 нового строку для подання звіту про виконання рішення суду від 14.08.2023 у справі № 520/14503/23, поданий на виконання ухвали від 16.09.2025.
Посилання апелянта про наявність підстав для відмови у прийнятті звіту В/ч НОМЕР_1 стосовно виконання рішення суду від 29.08.2023 у справі № 520/14503/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до В/ч НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та накладення на командира В/ч НОМЕР_1 штрафу за невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 по справі № 520/14503/23 колегія суддів вважає необґрунтованими з вище зазначених підстав.
При цьому, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги апеляційної скарги про наявність підстав для встановлення В/ч НОМЕР_1 нового строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 520/14503/23, але лише в частині виконання судового рішення щодо виплати грошових коштів. 
Відповідно до ч. 3 ст. 382-1 КАС України встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Отже, враховуючи, що встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення є дискреційним правом суду, колегія суддів вважає достатнім строк для подання звіту тривалістю у три місяці з дня отримання суб`єктом владних повноважень цієї постанови до суду першої інстанції.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення “Серявін та інші проти України”) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі “Серявін та інші проти України” (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини що стосуються розгляду питання надання звіту про виконання судового рішення по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з п. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає наявними підстави для доповнення резолютивної частини рішення суду висновками про наявність підстав для встановлення В/ч НОМЕР_1 нового строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 520/14503/23.
Керуючись ст. 242, 243, 249, 250, 308, 310, 315, 317, 322, 325, 328, 382 - 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Доповнити мотивувальну частину ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року по справі №520/7572/24 висновками про наявність підстав для встановлення В/ч НОМЕР_1 нового строку для подання звіту про виконання рішення суду у справі № 520/14503/23.
Доповнити резолютивну частину ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року по справі №520/7572/24 абзацом другим такого змісту:
«Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 протягом 90 днів з дня отримання цієї постанови подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 по справі № 520/14503/23.»
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич	
Судді	   	О.В. Присяжнюк   О.А. Спаскін   	
Повний текст постанови складено 29.01.2026.