КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2026 року м. Київ № 320/25516/25
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Шевченко А.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, 
в с т а н о в и в: 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №1000-04-04-8/20700 від 13.02.2025 про утримання надмірно виплачених ОСОБА_1 сум пенсії за період з 21.11.2019 до 08.04.2024 у розмірі 954 600,74 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 заяву представника позивача про зміну (збільшення) розміру позовних вимог повернуто без розгляду.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваного рішення про утримання надмірно виплачених ОСОБА_1 сум пенсії за період з 21.11.2019 до 08.04.2024 у розмірі 954 600,74 грн, з огляду на те, що згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» надміру виплачені суми пенсії підлягають стягненню лише внаслідок зловживань з боку пенсіонера чи подання неправомірних відомостей, чого у даному випадку не було.
Ухвала про відкриття провадження від 29.05.2025 була направлена сторонам, зокрема відповідачу - в електронний кабінет користувача підсистеми «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, наявною в матеріалах справи.
На день розгляду справи по суті відзиву від відповідача до суду не надходило.
Керуючись положеннями частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній матеріалами. 
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 08.11.2016 позивачу призначено пенсію за вислугу років на підставі статті 86 Закону України «Про прокуратуру».
До 20.11.2019 ОСОБА_1 виплачувалась пенсія у розмірі 3708,74 грн, обчислена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як працюючому пенсіонеру. 
Наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 №1342ц ОСОБА_1 звільнено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20.11.2019.
На підставі заяви ОСОБА_1 Головним управлінням ПФУ у м. Києві переведено його до категорії непрацюючих пенсіонерів з 20.11.2019 та проведено перерахунок пенсії.
У зв`язку із зміною місця реєстрації пенсійна справа позивача передана до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Не погоджуючись із наказом Генерального прокурора про звільнення від 04.11.2019 №1342ц позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 у справі № 640/25387/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 04.11.2019 № 1342ц про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20 листопада 2019 року;
поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління з 21.11.2019;
стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.11.2019 по 23.03.2021 в сумі 647839,76 грн.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року змінено в мотивувальній та резолютивній частинах:
викладено абзац третій резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року в наступній редакції:
«Поновити ОСОБА_1 в Генеральній прокуратурі України на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління з 21.11.2019»;
в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 31.08.2022 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/25387/19 залишені без змін.
На підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, постанови Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 640/25387/19 виконувачем обов`язків Генерального прокурора 02.04.2024 прийнято наказ №469ц «Про поновлення на посаді», яким скасовано наказ Генерального прокурора від 04.11.2019 №1342ц про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління з 21.11.2019.
У зв`язку із поданням позивачем заяви про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію Генеральним прокурором 05.04.2024 прийнято наказ №548ц «Про звільнення», яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління з 08.04.2024 на підставі пункту 7 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». 
Позивач 06.12.2024 звернувся до відповідача із заявою, в якій повідомив про зміни в роботі, а саме: про фактичне поновлення на посаді старшого слідчого з 02.04.2024 та про звільнення з цієї посади з 08.04.2024.
Листом № 1000-04-04-8/20700 від 13.02.2025 Головне управління повідомило позивача, що у зв`язку з отриманням інформації про поновлення на роботі на виконання рішення суду у нього виникла переплата пенсії за період з 21.11.2019 по 08.04.2024 у розмірі 954 600,74 грн.
Відповідач у вказаному листі зазначив, що відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду в розмірі не більше як 20 відсотків пенсії.
Таким чином, позивачу було запропоновано протягом місяця з дня отримання даного повідомлення, добровільно вирішити питання щодо повернення надміру виплачених коштів (разово або частинами) та повідомлено, що якщо кошти не надійдуть на рахунок Головного управління протягом 30-и календарних днів переплата пенсії буде утримуватись по 20% від розміру пенсійної виплати щомісячно, починаючи з 01.04.2025 до повного погашення. 
Позивач, вважаючи оскаржуване рішення відповідача протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до частин першої, другої статті 50 Закону № 1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.
Згідно з частинами першою, другою статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі неповідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.
Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення визначено Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 (далі - Порядок № 6-4).
Пунктом 3 Порядку № 6-4 передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Аналіз наведених норм свідчить, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані управлінням Пенсійного фонду за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.
Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери:
- у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати;
- також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 26 жовтня 2021 року у справі № 712/9879/17, від 08 червня 2022 року у справі № 280/221/17, від 29 серпня 2022 року у справі № 540/1748/19, від 04 грудня 2024 року у справі № 340/1173/23.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 №1342ц ОСОБА_1 звільнено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 20.11.2019.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2021 у справі №640/25387/19 визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 04.11.2019 № 1342ц та поновлено позивача на посаді. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.07.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року в частині скасування наказу від 04.11.2019 № 1342ц залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду від 31.08.2022 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/25387/19 залишені без змін.
Виконувачем обов`язків Генерального прокурора 02.04.2024 на виконання вказаних судових рішень прийнято наказ №469ц «Про поновлення на посаді», яким скасовано наказ Генерального прокурора від 04.11.2019 №1342ц про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління з 21.11.2019.
У зв`язку із поданням позивачем заяви про звільнення за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію Генеральним прокурором 05.04.2024 прийнято наказ № 548ц «Про звільнення», яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Головного слідчого управління з 08.04.2024 на підставі пункту 7 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». 
При цьому, позивач не заперечує факт свого поновлення на посаді, отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу та отримання у період з 21.11.2019 по 02.04.2024 пенсії за вислугу років.
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суд виходить з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі № 173/424/17.
Суд зазначає, що зловживання правом це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у соціально шкідливих учинках суб`єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права. Зловживання своїми правами полягає у недобросовісному їх здійсненні. При цьому, термін «зловживання правом» у його буквальному розумінні означає використання права заради зла у тих випадках, коли уповноважений суб`єкт володіє суб`єктивним правом, діє в його межах, але наносить яку-небудь шкоду правам інших або суспільству в цілому.
Виходячи з наведеного, суд зазначає, що період, протягом якого особа була незаконно звільненою, у випадку поновлення її на роботі за судовим рішенням, не може вважатись працевлаштуванням цієї особи протягом усього проміжку часу, коли відповідна справа розглядалась судом і до моменту фактичного виконання судового рішення. Такий період є вимушеним прогулом, тобто, часом, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.
А отже, і оскарження особою свого звільнення та поновлення її судом на роботі, не може вважатися зловживанням з її боку у розумінні статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, суд зазначає, що згідно з абзацом 2 пункту 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846), (далі також - Порядок №22-1, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі працевлаштування (початку діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи-підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Заява може бути подана особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або надсилається поштовим відправленням.
Відповідно до пункту 2.5 Порядку №22-1 у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання).
Аналіз наведеного вище дає підстави для висновку, що на пенсіонера покладається обов`язок подання відповідної заяви про дату працевлаштування до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №161/3927/17 та від 07.10.2019 у справі №555/536/17, від 27.03.2020 у справі №757/38162/14-а, від 31.03.2020 у справі №569/14896/16-а та від 30.04.2020 у справі №676/1176/17.
З матеріалів справи встановлено, що позивач лише 06.12.2024 відповідно до положень статті 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку подання і оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій звернувся до Головного управління ПФУ у Київській області із заявою №8741, в якій повідомив про фактичне поновлення на посаді з 02.04.2024 та подальше звільнення з 08.04.2024. До заяви було додано копії відповідних наказів, рішення суду від 28.07.2021, а також копію трудової книжки.
Таким чином, позивачем не виконано свого обов`язку повідомити про своє працевлаштування Головне управління у десятиденний строк, з моменту виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Також слід зазначити, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2025, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2025 у справі №320/6192/25 за позовом ОСОБА_1 встановлено, що позивач був поновлений на посаді з 02 квітня 2024 року та повторно звільнений з 08 квітня 2024 року. Таким чином, статус працюючого пенсіонера набувався виключно в період з 02 квітня 2024 року по 08 квітня 2024 року.
Отже, відповідачем не наведено належного обґрунтування щодо утворення переплати саме за період з 08.04.2024 по 30.11.2024, упродовж якого позивач вже не перебував у трудових відносинах, статусу працюючого пенсіонера не мав, трудову діяльність не здійснював, доходу не отримував, страхові внески не сплачував.
Крім того, жодних зловживань, які б призвели до виплати пенсії у більшому розмірі за період з 02 квітня 2024 року до 30 листопада 2024 року з боку позивача допущено не було, такі зловживання відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, а отже підстави для прийняття рішення щодо стягнення сум надміру виплаченої пенсії з пенсіонера у суб`єкта владних повноважень були відсутні.
Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи викладене вище, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається відповідач, як на підставу правомірності свого рішення, частково знайшли своє обґрунтування в ході судового розгляду та жодними доказами не спростовуються, а тому рішення про утримання надміру виплачених сум пенсій №1000-04-04-8/20700 від 13.02.2025 в частині визначення суми переплати, яка утворилась за період з 21.11.2019 по 01.04.2024 є протиправним. У той же час, зважаючи на те, що виділити частку надміру виплаченої суми пенсії за період з 02.04.2024 по 08.04.2024 не вбачається за можливе, оскільки призначення, обчислення, нарахування та виплата пенсії належить до дискреційних повноважень відповідача, суд вважає, що оскаржуване рішення належить скасувати в цілому.
У відповідності до вимог частини першої cтатті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
До позовної заяви позивачем додано докази сплати судового збору у сумі 9546,01 грн. (квитанція від 16.05.2025 №246515933). 
Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області підлягає судовий збір у розмірі 9546,01 грн.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн, суд зазначає наступне. 
Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до їх розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
На підтвердження витрат на правничу допомогу у розмірі 40 000,00 грн позивач надав ордер, копію договору про надання правничої допомоги № 05/05/2025 від 05.05.2025, додаток №1 до договору, розписка адвоката Брушка Сергія Миколайовича від 05.05.2025 про отриманий від позивача гонорар у розмірі 40 000,00 грн.
При цьому, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує сталу практику Верховного Суду. Так, зокрема у постанові від 22.12.2018 у справі № 826/856/18 зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Отже, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
При цьому, судом враховуються висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Отже, враховуючи складність справи, з огляду на предмет доказування та ціну позову та те, що справа є незначної складності; обсяг наданих адвокатом послуг; ціну позову; значення справи для позивача у порівнянні з розміром судових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача (40000,00 грн), суд, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їх розміру, та за конкретних обставин справи вважає, що справедливою та реальною сумою, яка підлягає компенсації позивачу на професійну правничу допомогу, є 10000,00 грн.
Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
в и р і ш и в:
адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладене у листі №1000-04-04-8/20700 від 13.02.2025 про утримання надмірно виплачених ОСОБА_1 сум пенсії за період з 21.11.2019 до 08.04.2024 у розмірі 954 600,74 грн (дев`ятсот п`ятдесят чотири тисячі шістсот гривень сімдесят чотири копійки). 
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судовий збір у сумі 9546,01грн. (дев`ять тисяч п`ятсот сорок шість гривень, 01 копійка). 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) 00 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Шевченко А.В.