Справа № 297/1891/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/502/25 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Данканича В. В. на постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2025. 
Цією постановою: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 03 (три) місяці.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору. 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 349883 від 03.06.2025 та постанови судді від 30.06.2025 вбачається, що 03.06.2025 о 10 год 21 хв на а/д М-23 12 км у с. Бене Берегівського району Закарпатської області, ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Данканич В. В., посилаючись на незаконність постанови суду від 30.06.2025, порушує питання про її скасування та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що ОСОБА_2 не було відомо, що відносно нього державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом, оскільки про таке обмеження державний виконавець його не повідомляв, що в свою чергу свідчить про відсутність у нього умислу на вчинення вищевказаного правопорушення. Крім того, звертає увагу на те, що 12.06.2025 державним виконавцем Виноградівського ВДВС у Берегівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження та припинено чинність арешту майна боржника і скасовано інші заходи примусового виконання рішення. 
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_2 та його захисник-адвокат Данканич В. В. на розгляд справи щодо ОСОБА_2 не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, відомостей про поважність причин неявки не надали. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП явка особи, яка притягується до відповідальності, чи захисника, у судове 
-2-

засідання на апеляційний розгляд справи не є обов`язковою. Тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Адіментаріа проти Іспанії » від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за можливе роз глянути справу за відсутності ОСОБА_2 та захисника-адвоката Данканича В. В., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. 
Дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Відповідно до вимог ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. 251, 252 КУпАП вбачається, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи доказів, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП.
Апеляційний суд на підставі досліджених у матеріалах справи доказів констатує, що висновок судді про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та інших матеріалах справи є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними у справі доказами у їх сукупності, які були досліджені у суді першої інстанції та перевірені на предмет належності, допустимості та достатності апеляційним судом.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 349883 від 03.06.2025 вбачається, що 03.06.2025 о 10 год 21 хв на а/д М-23 12 км у с. Бене Берегівського району Закарпатської області, ОСОБА_2 
-3-

керував автомобілем марки «Volkswagen Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , будучи тимчасово обмеженим у праві керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.
При оцінці цього доказу апеляційний суд бере до уваги те, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 не заперечував факт керування транспортним засобом, як і не заперечував те, що йому відомо про необхідність сплати аліментів.
Відповідно до копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4880737 від 03.06.2025, водія ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за порушення ним вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді попередження (а. с. 3).
Відомостями, що містяться у постанові про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом ВП № 57063167 від 07.02.2024, встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом до погашення заборгованості зі сплати аліментів у сумі 96897 грн у повному обсязі, згідно з виконавчим листом № 299/552/18 від 24.07.2018 (а. с. 5).
У матеріалах справи міститься відеозапис, на якому зафіксовано, що ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, за що відносно нього складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4880737 від 03.06.2025. Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 не висловлював ані заперечень щодо того, що відносно нього безпідставно складено постанову, ані свою незгоду щодо порушення ним Правил дорожнього руху України. 
Вищенаведені докази є належними, достовірними та достатніми, у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_2 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 126 КУпАП.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що поліцейський взводу 2 роти 4 УПП в Закарпатській області Паздерський В. В., який оформляв адміністративні матеріали відносно ОСОБА_2 , був упередженим під час складання щодо останнього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП та оформленні інших адміністративних матеріалів.
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість поліцейського у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких відомостей про застосування щодо ОСОБА_2 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусової згоди підписати протокол про адміністративне правопорушення чи відмови від надання пояснень з приводу обставин, що мали місце, – на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що поліцейський при виконанні своїх посадових обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Диспозицією частини третьої статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

-4-

На переконання апеляційного суду, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП доведена наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 349883 від 03.06.2025, складеним з дотриманням вимог, передбачених ст. 254 - 256 КУпАП і засвідченими підписами уповноваженої особи та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , постановою про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом ВП № 57063167 від 07.02.2024, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4880737 від 03.06.2025, відеозаписом з нагрудних камер поліцейського.
Твердження захисника про те, що матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП, апеляційним судом відхиляються, оскільки такі спростовуються доказами наявними у матеріалах справи про адміністративне правопорушення.
Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_2 не було відомо про наявність рішення державного виконавця про його тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, апеляційний суд оцінює критично, оскільки такі жодним чином не впливають на законність та обґрунтованість висновків місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 126 КУпАП, та непідтверджені жодним письмовим доказом.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, суд апеляційної інстанції враховує те, що з наявного у справі відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 підтвердив про наявність відносно нього виконавчого провадження, а відтак висновки суду першої інстанції про те, що особа, яка не виконує рішення суду про стягнення аліментів і має заборгованість зі сплати аліментів повинна розраховувати на певні обмеження відносно неї зі сторони держави, є правильними та обґрунтованими. 
Безпідставними слід вважати доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_2 сплатив заборгованість по аліментах, як і посилання на наявність постанови державного виконавця від 12.06.2025 про закінчення виконавчого провадження та припинення чинності арешту майна боржника, а також скасування інших заходів примусового виконання рішення. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, суд апеляційної інстанції констатує, що на момент вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення та складання протоколу – 03.06.2025, діяла постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 07.02.2024 в межах виконавчого провадження № 57063167 і жодних даних про те, що станом на час складання протоколу про адміністративне правопорушення така заборгованість по сплаті аліментів не існувала, ОСОБА_2 не надано й матеріали справи таких відомостей також не містять. 
Таким чином, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.126 КУпАП підтверджується сукупністю досліджених доказів, які є логічними, послідовними та узгоджуються між собою.
Апеляційний суд визнає доводи апеляційної скарги такими, що мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 126 КУпАП, і враховуючи характер вчиненого правопорушення, призначив адміністративне стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 126 КУпАП. 

-5-

Адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк три місяці, застосоване відносно ОСОБА_2 , є достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових правопорушень і таким, що відповідає характеру вчиненого правопорушення, меті адміністративного стягнення.
З огляду на вищенаведене, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а подана захисником-адвокатом Данканичем В. В. апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Данканича В. В. залишити без задоволення, а постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.06.2025 щодо ОСОБА_3 ,- без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя