Справа №:755/71/26
Провадження №: 2-а/755/18/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"06" січня 2026 р.  Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Катющенко В.П.,
при секретарі - Мовчан А.С.
за участю: перекладача - Ібрагімова Б.Н. огли
представника позивача - Мельника М.М.
відповідача - ОСОБА_1 
представника відповідача - ОСОБА_3.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, адміністративну справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області), звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить суд: продовжити строк затримання громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.10.2025 співробітниками Дарницького УП ГУНП у м. Києві виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в Україні з порушенням вимог чинного міграційного законодавства. У ході перевірки зі слів відповідач встановлено, що він прибув до України з приватною метою 22.12.2024 перетнувши державний кордон через «Старокозаче». З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів іноземець не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. 
22.03.2025 уповноважено особою Дубровицького сектору Управління ДМС в Рівненській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 20.04.2025. 
Відповідачем рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось, однак і не було виконано без поважних на те причин. 
Відтак, 07.10.2025 уповноваженими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП. 
Того ж дня, 07.10.2025 о 14:00 працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області затримано відповідача для з`ясування причин та обставин правопорушення і умов, що йому сприяли, у порядку ч. 2 ст. 263 КУпАП, строком на 72 години та поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. 
09.10.2025 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області звернулось до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до відповідача про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до ПТПІ строком на 6 (шість) місяців. В ході судового розгляду судом не було встановлено наявності обставин, передбачених ст. ст. 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», які забороняють примусове видворення відповідача. 
Так, 09.10.2025 Ківерцівський районний суду Волинської області частково задовільнив адміністративний позов у справі № 158/3046/25 та ухвалив затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 3 (три) місяці, а саме до 07.01.2026. 
На момент звернення до суду з цим позовом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було вжито вичерпних заходів, передбачених чинним законодавством, для ідентифікації та забезпечення примусового видворення відповідача. 
Так, за час перебування в ПТПІ іноземця було ідентифіковано на підставі паспортного документу громадянина Азербайджану виданого на ім`я відповідача НОМЕР_1 від 22.11.2024. 
13.10.2025 відповідач звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою, в якій повідомив про своє бажання покинути територію України придбавши квиток до країни походження за власні кошти. 
04.11.2025 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було запропоновано відповідачу придбати квиток на 07.11.2025. 
06.11.2025 співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було здійснено спробу забезпечення видворення відповідача з України через ПП «Могилів Подільський - Отач», однак під час співбесіди з уповноваженою особою прикордонної служби Республіки Молдова відповідачу було відмовлено у в`їзді до Молдови з причини «не підтвердження мети поїздки». 
07.11.2025 повторно здійснено спробу видворення іноземця через пункт пропуску «Маяки-Удобне - Паланка», однак відповідачем було знову отримано відмову у в`їзді до Республіки Молдова з тих же підстав. 
Того ж дня, 07.11.2025 відповідача поміщено до Чернігівського ПТПІ, де він наразі і перебуває. 
Станом на теперішній час ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області вживають додаткові заходи спрямовані на забезпечення примусового видворення відповідача з України, а саме ДМС України ведеться співпраця з уповноваженими органами Республіки Молдова щодо забезпечення транзитного перетину кордону з метою виїзду іноземця до країни громадянської належності.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05.01.2026 відкрито провадження у даній справі, справапризначена до судового розгляду на 06.01.2026.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові, просив суд його задовольнити. Додатково вказав, що відповідач посвідками на тимчасове або постійне місце проживання в України не документувався, із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи отримання статусу особи без громадянства до органів ДМС не звертався. На сьогоднішній день відповідача ідентифіковано на підставі паспортного документу громадянина Азербайджану виданого на ім`я відповідача НОМЕР_1 від 22.11.2024, однак спроби його видворення виявилися безрезультатними. Так, 06 та 07.11.2025 відповідач разом із співробітниками ДМС прибув до прикордонно-пропускного пункту на кордоні України та Республіки Молдова, та після проставляння прикордонниками штемпелю у його паспортному документу, який надавав право виїзду з України, був переданий прикордонникам Республіки Молдова. Перебуваючи у транзитній зоні, прикордонники Республіки Молдова відмовили відповідачу у перетині кордону Республіки Молдова, оскільки відповідач не міг пояснити мету проїзду. Наразі для відповідача на 13.01.2026 заброньований квиток та ведеться співпраця з уповноваженими органами Республіки Молдова щодо забезпечення транзитного перетину кордону з метою виїзду іноземця до країни громадянської належності. При цьому, такий проїзд погоджується провести у супроводі співробітників ДМС до аеропорту в м. Кишинів. Також вказав, що відповідач співпрацює з органами ДМС та звернувся до позивача із заявою про сприяння у перетину кордону. 
Відповідач в судовому засіданні пояснив, що з 2004 року періодично приїздив до України, а при виїзді з України сплачував в аеропорту штраф за перевищення строку перебування в Україні. Коли у 2024 році приїхав до України та не знав про зміну законодавства та те, що строк його перебування обмежений 90 днями. Після його першого затримання у 2024 році, він самостійно намагався покинути Україну. Спочатку через Угорщину, потім через Польщу, однак його в ці країни не пустили. Після цього він звернувся з працівників ДМС щоб його надали додатковий час для добровільного виїзду з України, що було і зроблено, однак в нього не було роботи та відповідно коштів для придбання квитка. Після затримання працівниками ДМС та поміщення до Волинського ПТТІ, він теж хотів покинути Україну добровільно. Був придбаний квиток на 07.11.2025, однак коли вони приїхали на кордон з Молдовою йому було відмовлено у перетині кордону, оскільки вони приїхали 06.11.2025, а квиток був на 07.11.2025 та заброньованого готелю у нього не було. На іншому кордоні, вже 07.11.2025, йому відмовили пояснюючи це тим, що його квиток неправильний, схожий на підробку. Просив дати йому можливість як раніше сплатити штраф і залишитись в Україні.
Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову. Пояснив, що згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.10.2025 відповідача затримано з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення. Наразі відповідач документований паспортом, який у нього був і на момент затримання, однак цієї обставини працівники ДМС не прийняли до уваги. У ч.13 ст. 289 КАС України визначені умови за яких неможливо ідентифікувати особу та забезпечити примусове видворення, які на сьогоднішній день не існують. Відповідач співпрацює з органами ДМС. Самостійно купував квиток з метою покинути Україну. Працівниками ж ДМС допущені порушення, які не дозволили відповідачу покинути територію України. У першому випадку доставлено відповідача на кордон з Молдовою на день раніше ніж дата квитка. В іншому - не перевірено дійсність квитка. За вказаних обставин вважав, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відповідач ідентифікований, співпрацює з органами ДМС, які в свою чергу не вчинили жодної дії для примусового видворення відповідача, не звернулися із запитами до країни походження відповідача, не придбали відповідний квиток.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що 22.03.2025 уповноважено особою Дубровицького сектору Управління ДМС в Рівненській області відносно громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 20.04.2025. Відповідачем рішення про примусове повернення до суду не оскаржувалось, однак і не було виконано. 
07.10.2025 співробітниками Дарницького УП ГУНП у м. Києві виявлено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував в Україні з порушенням вимог чинного міграційного законодавства. 
07.10.2025 головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області складено протокол №МКМ 000526 про адміністративне затримання громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч.2 ст. 263 КУпАП, у зв`язку із вчиненням правопорушення передбаченого ч.2 ст. 203 КУпАП, для з`ясування причин та обставин правопорушення та умов, що їм сприяли, до 72 годин.
07.10.2025 головним спеціалістом відділу ідентифікації, правового забезпечення та міграційного контролю управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області прийнято рішення №8010100100000591 про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства, яким вирішено примусово видворити з України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказаним рішенням встановлено, що 07.10.2025 працівниками Дарницького УП ГУНП у м. Києві виявлено громадянина Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України 22.12.2024 перегнувши державний кордон через ПП «Старокозаче». Після закінчення дозволеного строку перебування іноземець територію України не залишив, свідомо порушуючи міграційне законодавство України. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України не вживав. 22.03.2025 працівниками Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області відносно ОСОБА_1 прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 20.04.2025. Станом на 07.10.2025, відповідно до відомостей з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», ОСОБА_1 рішення про примусове повернення не виконав, територію України не покинув. Окрім того, у іноземця відсутні документи на підставі яких можливо ідентифікувати його особу, та які надавали б право перетину державного кордону для виїзду з України.
Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09.10.2025 у справі № 158/3046/25, частково задоволено позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України та вирішено затримати громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, строком на 3 (три) місяці.
Вказане рішення відповідачем не оскаржувалось та набрало законної сили.
За час перебування громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1  в ПТПІ, іноземця було ідентифіковано на підставі паспортного документу громадянина Азербайджану виданого на ім`я відповідача НОМЕР_1 від 22.11.2024. 
13.10.2025 відповідач звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою, в якій повідомив про своє бажання покинути територію України придбавши квиток до країни походження за власні кошти. 
04.11.2025 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було запропоновано відповідачу придбати квиток на 07.11.2025. 
06.11.2025 співробітниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було здійснено спробу забезпечення видворення відповідача з України через пункт пропуску «Могилів Подільський - Отач», однак уповноваженою особою прикордонної служби Республіки Молдова прийнято рішення про відмову відповідачу у в`їзді до Молдови з причини «не підтвердження мети поїздки». 
07.11.2025 повторно здійснено спробу видворення відповідача з України через пункт пропуску «Маяки-Удобне - Паланка», однак уповноваженою особою прикордонної служби Республіки Молдова прийнято рішення про відмову відповідачу у в`їзді до Молдови з причини «не підтвердження мети поїздки». 
Того ж дня, 07.11.2025 відповідача поміщено до Чернігівського ПТПІ, де він наразі і перебуває. 
Так, спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950, Кодексом адміністративного судочинства України, Законами України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI , «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI, Інструкцією про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Пунктом 14 вказаної статті визначено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України..
Відповідно до ч. 1 ст. 15 вказаного Закону в`їзд в Україну та виїзд іноземців та осіб без громадянства з України здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону, реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Відмітка про реєстрацію іноземця або особи без громадянства в паспортному документі та/або імміграційній за участю картці або інших передбачених законодавством України документах дійсна на всій території України незалежно від місця перебування чи проживання іноземця або особи без громадянства на території України.
Приписи ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VI визначають, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI, Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Згідно ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.
Суд зазначає, що підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», судом не встановлено.
Станом на момент розгляду справи у відповідача відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України. Документи про продовження терміну перебування в Україні або документи, які дають право на законне проживання в Україні відповідач не оформив та не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, а тому відповідач перебуває в Україні без достатніх правових підстав.
Крім того, відсутні дані, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за расовими або етнічними ознаками, за політичні або релігійні переконання.
Додатково суд зазначає, що положеннями статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.
Відповідно до пункту «f» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Згідно з ч.ч. 11, 12 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно з ч.13 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» (затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150), пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на момент звернення до суду з цим позовом, ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було вжито заходів, передбачених чинним законодавством для забезпечення примусового видворення відповідача, які виявились безрезультатними.
Станом на теперішній час ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області вживають додаткові заходи спрямовані на забезпечення примусового видворення відповідача з України, а саме ДМС України ведеться співпраця з уповноваженими органами Республіки Молдова щодо забезпечення транзитного перетину кордону з метою виїзду іноземця до країни громадянської належності.
Відтак, оскільки відповідач перебуває на території України незаконно, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області вживаються заходи спрямовані на забезпечення примусового видворення відповідача з України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для продовження строку затримання громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном на 3 (три) місяці.
Доказів, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, та спростовували зазначені вище мотиви або підтверджували відсутність підстав для часткового задоволення позову до суду не надано.
Суд вважає, що право на обмеження доступу до території держави та проживання на її території для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна. 
Згідно правової позиції ЄСПЛ, що неодноразово відображалася у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі ABUHMAID v. UKRAINE (заява №31183/13) від 12.01.17, необхідно наголосити, що держави користуються певною свободою розсуду, коли йде мова про встановлення умов потрапляння іноземців на її територію та їх проживання там (див. Osman v. Denmark, no. 38058/09, § 54, 14 червня 2011), і відсутні підстави для висновку про те, що відповідні умови в Україні очевидно необґрунтовані або свавільні. З цього приводу Суд зазначає, що Конвенція не гарантує право іноземців потрапити або мешкати у конкретній країні. Також нею не гарантуються право отримати певний вид дозволу на проживання (див. Aristimuno Mendizabal v. France, no 51431/99, §§ 65-66, 17.01.2006), п. 121, http://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-170285).
Україна як держава зобов`язана забезпечити взяті на себе зобов`язання щодо запровадження обмежень на в`їзд іноземців на її територію виключно з тих підстав і в тому порядку, які передбачені законодавством України, яке відповідачем тривалий час (з 2016 року) порушено.
У рішенні по справі «Тетяна Жданок проти Латвії» (case of Zdanoka v. Latvia) встановлено, що «для того, щоб гарантувати стабільність та ефективність демократичної системи, від держави може вимагатись вжиття специфічних заходів. У той же час, демократія є поняттям, заснованим на компромісі, що вимагає різних поступок з боку окремих осіб, які повинні інколи бути готові обмежити деякі із своїх свобод так, щоб забезпечити більшу стабільність держави у цілому. Однак, щоразу, коли держава має намір послатись на принцип «демократії, здатної себе захистити» для виправдання свого втручання у права людини, вона повинна уважно оцінити обсяг і наслідки такого заходу, а також те, чи дотриманий баланс між вимогами захисту демократичного суспільства, з одного боку, та захисту прав людини - з іншого» (рішення Великої палати, 2006 р.).
Аналізуючи усі вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки відповідач, громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав на території України без документів, які надають право на проживання, із заявами про оформлення посвідки на тимчасове/постійне проживання в Україні, дозволу на імміграцію не звертався, під час перебування в ПТПІ виявив бажання покинути територію України, однак спроби перетину державного кордону України відповідачем виявились безрезультатними, що у своїй сукупності є підставою для продовження строку затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення та часткового задоволення позову.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).
На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 4, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 211, 241-246, 268-271, 289 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, код ЄДРПОУ: 42552598) до громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце перебування: АДРЕСА_1 ) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення - задовольнити частково.
Продовжити строк затримання громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення примусового видворення строком на 3 (три) місяця.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду звернути до негайного виконання.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Текст судового рішення складений 06.01.2026
Суддя: