ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 р. 	Справа № 440/15991/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, по справі № 440/15991/24
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області,   Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.12.2024 року № 163950024798;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.09.2023 року;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 року у справі № 440/15991/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.12.2024 року № 163950024798.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 28.11.2024 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, яку аргументує неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 року у справі № 440/15991/24 та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до абз.2 п.16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років станом на 10.10.2017 (26 років 6 місяців); cтраховий стаж позивача становить 33 роки 9 місяців 1 день, cтаж за вислугу років становить: по 10.10.2017 - 24 роки 2 місяці 11 днів, згідно з рішенням суду від 19.01.2024 у справі № 440/17048/23, за період із 26.10.2020 по 29.10.2020 становить 24 роки 2 місяці 15 днів.
Позивач не скористався правом на надання відзиву на апеляційну скаргу відповідача. 
Позивачем також подано апеляційну скаргу, в якій він просить частково скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 01.09.2023 року та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду по даній справі.
В апеляційній скарзі вказано, що порушення права позивача на пенсійні виплати є триваючим та починається з 01.09.2023, тобто з дня його первинного звернення за призначенням пенсії за вислугу років. За твердженням позивача, днем порушення права позивача на пенсію за вислугу років є саме 01.09.2023, а не 28.11.2024, а тому зобов`язання відповідача судом першої інстанції призначити позивачу пенсію з 28.11.2024 замість 01.09.2023 є таким, що порушує його право на пенсійні виплати. Додатково позивач зазначає, що згідно зі статтею 381-1 КАС України суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
Відповідач не скористався правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивача. 
На підставі положень пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 28.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою за призначенням / перерахунком пенсії, у якій просив призначити пенсію за вислугу років.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії № 163950024798 від 04.12.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу (26 років 06 місяців).
Вказане рішення обґрунтоване тим, що необхідний страховий стаж за вислугу років становить не менше 26 років 6 місяців на 10.10.2017. Страховий стаж заявника становить 33 роки 9 місяців 1 день. Стаж заявника за вислугу років становить: по 10.10.2017 - 24 роки 2 місяці 11 днів, згідно з рішенням суду та період із 26.10.2020 по 29.10.2020 становить 24 роки 2 місяці 15 днів. Згідно з абзацом другим пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України № 1058, положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Закону України № 2148 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" на 10.10.2017 мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення такої пенсії, тобто 26 років 6 місяців. Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (із змінами) передбачені, зокрема, посади: учителі загальноосвітніх навчальних закладів. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до загального страхового стажу зараховані всі періоди роботи. До спеціального стажу за вислугу років враховані періоди роботи з 01.08.1993 по 10.10.2017 та з 26.10.2020 по 29.10.2020 згідно з рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 у справі № 440/17048/23. Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до абзацу другому пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи за вислугу років станом на 10.10.2017 (26 років 6 місяців).
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Суд першої інстанції зазначив, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ 55 років) нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. У рішенні суду першої інстанції зазначено, що з 04 червня 2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років. Суд першої інстанції дійшов висновку, що період навчання позивача з 01 вересня 1989 року по 12 червня 1993 року згідно з дипломом серії НОМЕР_1 належить зарахувати до спеціального трудового стажу, що надає право на пенсію за вислугу років з 28.11.2024 року.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 46 Конституції України передбачено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
Згідно з приписами ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV), періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно з п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції Закону до 01.04.2015), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ (далі – Закон № 213-VІІІ) статтю 55 Закону № 1788-ХІІ викладено у новій редакції, у тому числі і пункт "е", за змістом якого право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Вказані зміни набрали чинності 01.04.2015.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VІІІ (набрав чинності 01 січня 2016 року; далі – Закон № 911-VІІІ) у п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ в абзаці першому слова "незалежно від віку" замінено словами та цифрами "після досягнення 55 років". Також пункт доповнено абзацами дванадцятим - двадцять п`ятим, які визначають умови виходу на пенсію за вислугу років до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту.
Отже, Законом № 911-VIII встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII.
Пунктом 2 Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 встановлено, що положення п. "а" ст. 54, ст. 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII, № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, наведена норма ст. 55 Закону № 1788-XII підлягає застосуванню з 04.06.2019 в редакції, яка діяла до змін, внесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII, і передбачає право на пенсію за вислугу років працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII (далі – Закон № 2148-VIII), який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, згідно з яким особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Також Законом № 2148-VIII абзац 2 п. 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV викладено в такій редакції: "Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".
Колегія суддів звертає увагу на те, що вказаною нормою збережено гарантії певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII мають підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону "Про пенсійне забезпечення".
За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи, має право на обчислення її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, яка діяла до змін, внесених Законами № 213-VIII, № 911-VIII.
Крім того, аналіз змісту п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" дозволяє дійти висновку про те, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі – Перелік № 909).
Розділ 1 «Освіта» Переліку № 909, встановлює, зокрема, що робота у загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах на посадах учителів, логопедів, вчителів-логопедів, вчителів-дефектологів, викладачів, сурдопедагогів, тифлопедагогів, вихователів, завідуючих та інструкторів слухових кабінетів, директорів, завідуючих, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючих навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачів філіями, їх заступників з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальних педагогів (організаторів позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичних психологів, педагогів-організаторів, майстрів виробничого навчання, керівників гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи дає право на пенсію за вислугу років.
14.06.2000 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 963, якою затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників (далі – Перелік № 963), відповідно до якого до посад педагогічних працівників згідно з цим Переліком віднесено: вчителі, викладачі всіх спеціальностей, асистент вчителя, асистент вчителя-реабілітолога, старший викладач вищого навчального закладу I і II рівня акредитації, майстер виробничого навчання, педагог професійного навчання, старший вихователь, вихователь, асистент вихователя, соціальний педагог по роботі з дітьми з інвалідністю, логопед закладу охорони здоров`я та соціального забезпечення, методист, педагог-організатор, практичний психолог, соціальний педагог, керівник гуртка, секції, студії, інших форм гурткової роботи; концертмейстер, художній керівник, культорганізатор, акомпаніатор, екскурсовод, інструктор з туризму закладів освіти; старший вожатий, вожатий, вихователь-методист, музичний керівник, інструктор з фізкультури, інструктор з праці, інструктор слухового кабінету, фахівець (консультант) інклюзивно-ресурсного центру, старший керівник та керівник туристських груп (походу, екскурсії, експедиції) у позашкільних закладах; старший майстер у професійно-технічному навчальному закладі, перекладач-дактилолог; помічник директора з режиму, старший черговий з режиму, черговий з режиму у закладах освіти для громадян, які потребують соціальної допомоги і реабілітації.
Із матеріалів справи встановлено, що 01.09.2023 позивач вперше звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві №163950024798 від 08.09.2023 позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років з підстав незарахування періодів роботи з 16.02.2001 року по 04.03.2011 року та з 28.10.2013 року по 30.10.2013 року, з 23.03.2015 року по 27.03.2015 року, з 26.10.2020 року по 29.10.2020 року до спеціального страхового тажу за вислугу років.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 у справі № 440/17048/23 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в місті Києві №163950024798 від 08.09.2023 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язано ГУ ПФУ в місті Києві повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду.
Позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років. На своє звернення позивач отримав відмову в призначенні пенсії за вислугу років (рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 14.05.2024 №163950024798) з тих самих підстав, що і в рішенні ГУ ПФУ в м. Києві від 08.09.2023.
Позивач повторно подав заяву про про призначення йому пенсії за вислугу років. У задоволенні вказаної заяви позивачу також було відмовлено рішенням ГУ ПФУ в м. Києві від 29.05.2024 №163950024798 з тих самих підстав, що в рішеннях ГУ ПФУ в м. Києві від 08.09.2023 та від 14.05.2024.
Наступне звернення позивача до пенсійного органу про призначення йому пенсії за вислугу років було подано 13.06.2024, на яке позивач отримав відмову рішенням від 21.06.2024 №163950024798 ГУ ПФУ у Вінницькій області.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 у справі № 440/9159/24 було визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №163950024798 від 21.06.2024 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду.
28.11.2024 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою за призначенням / перерахунком пенсії, у якій просив призначити пенсію за вислугу років.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії № 163950024798 від 04.12.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу (26 років 06 місяців).
Враховуючи викладені вище положення, колегія суддів звертає увагу на те, що з 04 червня 2019 року при вирішенні питання про призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII відповідач повинен керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII.
Даний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років 28.11.2024 року пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Доводи відповідача про необхідність набуття позивачем пільгового стажу не менше 26 років 6 місяців для призначення пенсії за вислугу років не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
Щодо доводів відповідача про те, що cтаж за вислугу років позивача становить по 10.10.2017 - 24 роки 2 місяці 11 днів, згідно з рішенням суду від 19.01.2024 у справі № 440/17048/23 та період із 26.10.2020 по 29.10.2020 – 24 роки 2 місяці 15 днів, колегія суддів зазначає таке.
Пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР, час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Статтею 17 вказаного Закону визначено, що заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі – Порядок №637) передбачено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
З огляду на положення наведених норм, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців до стажу роботи, в тому числі до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, зараховується період навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі - за денною формою навчання, що підтверджується дипломом, посвідченням, свідоцтвом, а також довідкою та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відповідні відомості.
Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до диплому серії НОМЕР_1 від 12 червня 1993 року ОСОБА_1 в 1989 році вступив до Полтавського музичного училища ім. М.В. Лисенка та в 1993 році закінчив повний курс названого училища за спеціальністю «Духові та ударні інструменти».
У матеріалах справи також міститься архівна довідка від 30 жовтня 2023 року № 01.2-05/26, яка видана ОСОБА_1 , він дійсно був зарахований на І курс денної форми навчання відділу духових та ударних інструментів Полтавського музичного училища ім. М.В. Лисенка з 21 липня 1989 року (наказ від 21 липня 1989 року № 95) та відрахований з училища з 15 червня 1993 року (наказ від 15 червня 1993 року № 77), у зв`язку з присвоєнням кваліфікації та отриманням диплому. У зв`язку зі змінами у чинному законодавстві та відповідно до рішення Полтавської обласної ради від 25 липня 2019 року № 1147 і наказу по училищу від 06 серпня 2019 року № 26 найменування Полтавського музичного училища ім. М.В. Лисенка змінено на Полтавський коледж мистецтв імені М.В. Лисенка, а відповідно до рішення Полтавської обласної ради від 03 червня 2020 року № 1362 і наказу по коледжу від 25 червня 2020 року № 24 Полтавський коледж мистецтв імені М.В. Лисенка перейменовано на Полтавський фаховий коледж мистецтв імені М.В. Лисенка.
Згідно із записами №1-2 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 01 серпня 1993 року, ОСОБА_1 прийнятий з 01 серпня 1993 року на посаду викладача гри на духових інструментах у філіалі с. Пашківка Козельщинської дитячої музичної школи, а з 01 вересня 2001 року переведений в Козельщинську дитячу музичну школу на посаду викладача по класу духових інструментів і музичної літератури.
Отже, перерва між закінченням навчання позивача та прийняттям на роботу не перевищує трьох місяців.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку, що період навчання позивача з 01 вересня 1989 року по 12 червня 1993 року згідно з дипломом серії НОМЕР_1 належить зарахувати до спеціального трудового стажу, що надає право на пенсію за вислугу років.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що період навчання позивача належить зарахувати до спеціального трудового стажу, що надає право на пенсію за вислугу років. 
Стосовно доводів позивача про те, що днем порушення його права на пенсію за вислугу років є 01.09.2023, а не 28.11.2024, а тому зобов`язання відповідача судом першої інстанції призначити позивачу пенсію з 28.11.2024 замість 01.09.2023 є таким, що порушує його право на пенсійні виплати, колегія суддів вказує на таке.
Як було зазначено раніше, відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Положення статті 7 регулюють питання звернення за призначенням пенсії. Зокрема, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно зі статтею 83 Закону № 1788-XII, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку:
а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності;
б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
Отже, пенсія за вислугу років згідно із Законом № 1788-XII призначаються з дня звернення за пенсією.
Як було встановлено з матеріалів справи, 01.09.2023 позивач вперше звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішенням ГУ ПФУ в м. Києві №163950024798 від 08.09.2023 позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років з підстав незарахування періодів роботи з 16.02.2001 року по 04.03.2011 року та з 28.10.2013 року по 30.10.2013 року, з 23.03.2015 року по 27.03.2015 року, з 26.10.2020 року по 29.10.2020 року до спеціального страхового тажу за вислугу років.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 у справі № 440/17048/23 визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в місті Києві №163950024798 від 08.09.2023 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язано ГУ ПФУ в місті Києві повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду.
Позивач повторно звертався до пенсійних органів із заявою про призначення пенсії за вислугу років та отримував наступні відмови у задоволенні заяв: рішення ГУ ПФУ в м. Києві №163950024798від 14.05.2024, рішення ГУ ПФУ в м. Києві №163950024798 від 29.05.2024, рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №163950024798 від 21.06.2024.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.09.2024 у справі № 440/9159/24 було визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №163950024798 від 21.06.2024 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язано ГУ ПФУ у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду.
28.11.2024 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою за призначенням / перерахунком пенсії, у якій просив призначити пенсію за вислугу років.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у призначенні пенсії № 163950024798 від 04.12.2024 року ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу (26 років 06 місяців).
Не погодившись із цим рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Колегія суддів звертає увагу на те, що востаннє позивач звернувся до пенсійного органу за призначенням пенсії за вислугу років згідно із Законом № 1788-XII 28.11.2024.
Позивач у даних спірних правовідносинах оскаржує саме рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.12.2024 року № 163950024798 на заяву від 28.11.2024.
Отже, беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення дати зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію за вислугу років на підставі пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а саме з 28.11.2024.
Доводи апеляційної скарги позивача щодо необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у даній справі колегія суддів вважає безпідставними, адже відповідно до ч. 1 ст. 381-1 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Окрім того, позивачем у апеляційній скарзі не наведено переконливих аргументів, підтверджених доказами, стосовно того, що у разі невжиття судом вказаного процесуального заходу, ухвалене у цій справі судове рішення по суті спору залишиться невиконаним, дані вимоги позивача звернені на майбутнє та є передчасними.
Виходячи з наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.
Доводи, наведені в апеляційних скаргах відповідача та позивача, не знайшли підтвердження в ході розгляду судом апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 по справі № 440/15991/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова