ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
09 лютого 2026 року 	Справа № 280/10572/25 м.Запоріжжя	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.01.2025 по 31.07.2025 з урахування посади у складі командування та штабу військової частини НОМЕР_4 ешелону оборони з розрахунку 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” та наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.01.2025 по 31.07.2025 з розрахунку 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. на місяць пропорційно часу участі в діях та заходах, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.07.2024 року №199 ОСОБА_1 було призначено на посаду діловода відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 . За усним наказом начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з службовою необхідністю, позивач виконував обов`язки діловода адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_2 з 01.01.2025 року по 31.07.2025 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №221 від 31.07.2025 позивача було звільнено з посади діловода відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 . Станом на сьогоднішній день позивач обіймає посаду водія-кочегара відділення забезпечення взводу забезпечення медичної роти військової частини НОМЕР_2 та є діючим військовослужбовцем Збройних Сил України. За період з 01.01.2025 по 31.07.2025 нарахування та виплата позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, здійснювалось у розмірі 30 000,00 грн. пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, замість 50 000,00 грн., що суперечить постанові Кабінету Міністрів України №168. На думку позивача, не здійснивши відповідну виплату, відповідач, допустив протиправну бездіяльність в частині нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у належному розмірі, що зумовило необхідність звернення до суду із вказаним позовом. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 03.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). 
05.02.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2024 №1448т видано у відповідності до “Доктрини про структури командних пунктів (пунктів управління) в об`єднаній операції” затвердженої начальником Генерального штабу Збройних Сил України ВКП 3-1-2(03).01 від 13.02.2021. “Система командних пунктів бригади включає в себе: основний командний пункт (ОКП), тактичний командний пункт (ТакКП), тиловий командний пункт (ТКП). Крім того, для підвищення гнучкості і мобільності системи управління створюється рухомий командний пункт (РКП), що використовується за потреби. Командні пункти формуються за рахунок структурних підрозділів управління та штабу бригади (полку). Для організації робот на КП за рахунок особового складу органів військового управління рішенням відповідних командирів призначається оперативний склад. ТКП – це командний пункт, з якого організовується оперативне логістичне і кадрове забезпечення підрозділів та виконуються функції, пов`язані з документальним обліком персоналу та майна, ведення діловодства. Тобто, бойовим наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2024 №1448т встановлено бойове завдання і замисел організації управління підрозділам, визначено особовий склад який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення, в тому числі і юридичній службі військової частини НОМЕР_2 . Зазначає, що посада діловода адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_2 відноситься до структурного підрозділу штабу військової частини. Крім визначених постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” та наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 умов порядку виплати додаткової винагороди, за підписом директора Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України є лист-роз`яснення від №290/13/2643 від 14.11.2023. Відповідно до пункту 2 зазначеного листа, додаткова винагорода в розмірі 50000 грн. виплачується військовослужбовцям при одночасному дотриманні наступних умов: А) залучення військовослужбовців до складу ОВУ, а військовослужбовців, які обіймають (тимчасово виконують) посади, визначені штатом у складі командування і штабу військової частини (зведеного підрозділу) до оперативного (бойового) управління підпорядкованими підрозділами на командному пункті військової частини; Б) здійснення ОВУ (командним пунктом військової частини) оперативного (бойового) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; В) виконання військовослужбовцями бойових (спеціальних) завдань у складі ОВУ (на командному пункті військової частини). Аналогічні положення містяться і в Роз`ясненні Директора Департаменту соціального забезпечення МОУ від 14.11.2023 № 220/13/7643. Враховуючи вказані листи-роз`яснення відсутні підстави для виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 50000,00 грн. пропорційно дням виконання бойових (спеціальних завдань), а саме з тієї підстави, що позивачем не виконувались бойові (спеціальні) завдання на основному командному пункті військової частини НОМЕР_2 , а виконувались спеціальні завдання на тиловому командному пункті військової частини НОМЕР_2 . Про ту обставину, що позивач виконував бойові (спеціальні) завдання на тиловому командному пункті військової частини НОМЕР_2 , а не основному, в період з 01.01.2025 по 31.07.2025 свідчать письмові докази, зокрема: підсумкові бойові донесення начальника адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_2 від 01.02.2025 року №1511/дск, від 02.01.2025 року №82/дск, від 01.03.2025 року №3576/дск, від 01.05.2025 року №7286/дск, від 01.08.2025 року №12858/дск. Отже враховуючи, вищевикладене, ВЧ НОМЕР_2 відповідно до вимог чинного законодавства, в повному обсязі нараховано та виплачено додаткову винагороду за період з 01.01.2025 по 31.07.2025. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.
Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі. 
Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.07.2024 року №199 ОСОБА_1 було призначено на посаду діловода відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 . 
За усним наказом начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку з службовою необхідністю, позивач виконував обов`язки діловода адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_2 з 01.01.2025 року по 31.07.2025 року. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №221 від 31.07.2025 ОСОБА_1 було звільнено з посади діловода відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду водія-кочегара відділення забезпечення взводу забезпечення медичної роти військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) “Про виплату додаткової винагороди” від 05.02.2025 №122, від 05.03.2025 №263, від 05.04.2025 №427, від 05.05.2025 №557, від 05.06.2025 №725, від 05.07.2025 №893, від 05.08.2025 №1165 позивачу нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у розмірі 30 000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби. Вищевказане підтверджується Довідкою військової частини НОМЕР_2 від 05.02.2026 № 1559/3328 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, виданої на ім`я ОСОБА_1 .
Вказані обставини не є спірними, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не заперечуються відповідачем.
Вважаючи, що у період з 01.01.2025 по 31.07.2025 позивачу мала нараховуватись та виплачуватись відповідачем додаткова винагорода у збільшеному розмірі, а саме до 50 000 грн. пропорційно дням виконання бойових (спеціальних завдань) замість 30 000,00 грн., позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ), введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 “Про загальну мобілізацію” (затвердженим Законом України від 03.03.2022 №2105-ІХ) постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Відповідно до частини 1 ст. 1 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно частини 1 стаття 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 “Про введення воєнного стану в Україні” та №69 “Про загальну мобілізацію” прийнято постанову №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (далі - Постанова КМ України №168).
Позивач у позові посилається на, те що у період з 01.01.2025 по 31.07.2025 позивач виконував бойові (спеціальні) завдання перебуваючи на посаді діловода відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_2 .
Абзац третій пункту 1-1 постанови КМ України №168 передбачає, що на період воєнного стану військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки), виплачується додаткова винагорода у розмірі 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони.
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України.
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №44, який застосовується з 01.02.2023, доповнено Порядок № 260 розділом XXXIV “Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану”.
Згідно з пунктом 1 розділу XXXIV Порядку №260, управління (штаб) угруповання військ (сил) - тимчасово утворений рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України орган військового управління, призначений для виконання функцій з управління військами (силами) в ході відсічі повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, у тому числі управління (штаб) оперативно-стратегічного, оперативного, оперативно-тактичного угруповання військ (сил), тактичної групи.
За змістом пункту 2 розділу XXXIV Порядку №260 (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” виплачується в таких розмірах:
100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах): під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту); у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника; із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони; на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях); з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника; з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування); у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення); з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями;
50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).
Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України.
30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань): з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави; з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України; з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту; у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії; з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій; у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України; із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій; з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури - військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).
Райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України (пункт 3 розділу XXXIV Порядку № 260).
Відповідно до пункту 4 розділу XXXIV Порядку № 260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи) у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених до військових частин (установ, організацій) військовослужбовців (далі - відряджені військовослужбовці) у бойових діях або заходах, командири військової частини (установи, організації), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець, повідомляють органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби військовослужбовців (пункт 5 розділу XXXIV Порядку №260).
Перелік органів військового управління (штабів угруповання військ (сил)), включених до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, що мають право підтверджувати безпосередню участь у бойових діях або заходах відряджених до цих органів військовослужбовців, затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України (абзац перший пункту 6 розділу XXXIV Порядку №260).
Керівниками пунктів управління, управлінь (штабів) угруповань військ (сил), командирами військових частин (у тому числі резерву, установ, організацій), до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляються органи військового управління, військові частини (установи, організації) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, а також виконання завдання у складі управління (штабу) угруповання військ (сил) (затверджених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України), угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління за минулий місяць (абзац перший пункту 7 розділу XXXIV Порядку №260).
Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин (пункту 8 розділу XXXIV Порядку №260).
Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку про те, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, виплачується додаткова винагорода згідно з Постановою №168 у розмірі до 50 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Проте, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів повинна бути підтверджена, зокрема, такими документами: бойовим наказом (бойовим розпорядженням); журналом бойових дій; рапортом командира підрозділу (групи) про участь військовослужбовця у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Отже, зміст вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що військовослужбовці Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, мають право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 100000 або 50000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Втім, право на отримання додаткової винагороди у згаданому розмірі виникає за виконання не будь-яких бойових завдань, а лише тих завдань, які вказані у пункті 2 розділу XXXIV Порядку №260.
Так, згідно матеріалів справи, судом встановлено, що позивачем, у період з 01.01.2025 по 31.07.2025 виконувались спеціальні завдання на тиловому командному пункті на території Великомихайлівської СТГ та Покровської СТГ Синельниківського району Дніпропетровської області, що підтверджується відповідними рапортами та підсумковими бойовими донесеннями, копії яких містяться в матеріалах справи.
З огляду на досліджені, в ході судового розгляду матеріали справи, судом встановлено факт виконання позивачем у період з січня 2025 року по липень 2025 року бойових (спеціальних) завдань, за які останньому виплачено додаткову винагороду в розмірі до 30000,00 грн на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, що підтверджується матеріалам справи.
Яке зазначено відповідачем, основні завдання військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 визначені бойовим наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2024 №1448т та бойовим наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 10.08.2024 №1450т.
Бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2024 №1448т видано у відповідності до “Доктрини про структури командних пунктів (пунктів управління) в об`єднаній операції” затвердженої начальником Генерального штабу Збройних Сил України ВКП 3-1-2(03).01 від 13.02.2021. 
Система командних пунктів бригади включає в себе: основний командний пункт (ОКП), тактичний командний пункт (ТакКП), тиловий командний пункт (ТКП). Крім того, для підвищення гнучкості і мобільності системи управління створюється рухомий командний пункт (РКП), що використовується за потреби. 
Командні пункти формуються за рахунок структурних підрозділів управління та штабу бригади (полку). 
Для організації робот на КП за рахунок особового складу органів військового управління рішенням відповідних командирів призначається оперативний склад.
ТКП – це командний пункт, з якого організовується оперативне логістичне і кадрове забезпечення підрозділів та виконуються функції, пов`язані з документальним обліком персоналу та майна, ведення діловодства. 
Тобто, бойовим наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 09.08.2024 №1448т встановлено бойове завдання і замисел організації управління підрозділам, визначено особовий склад який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення, в тому числі і адміністративної групи військової частини НОМЕР_2 .
Як вбачається з Підсумкових бойових донесень начальника адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_2 від 01.02.2025 № 1511/дск, від 01.03.2025 №3576/дск, від 01.05.2025 № 7286/дск, від 01.08.2025 № 12858/дск, ОСОБА_1 у спірний період виконував завдання, зміст яких викладений у згаданих Підсумкових бойових донесеннях.
Суд наголошує на тому, що підставою для нарахування і виплати збільшеної до 50 000 грн. додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.
Перелічені у Підсумкових бойових донесень начальника адміністративної групи штабу військової частини НОМЕР_2 від 01.02.2025 № 1511/дск, від 01.03.2025 №3576/дск, від 01.05.2025 № 7286/дск, від 01.08.2025 № 12858/дск завдання, які здійснював позивач у спірний період не підтверджують факт виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, які дають право на отримання військовослужбовцем додаткової винагороди у збільшеному до 50 000 грн. розмірі.
Таким чином, наявними у матеріалах справи документами підтверджується, що позивачем не виконувались бойові (спеціальні) завдання на основному командному пункті військової частини НОМЕР_2 , які дають право на отримання військовослужбовцем додаткової винагороди у збільшеному розмірі, а виконувались завдання на тиловому командному пункті військової частини НОМЕР_2 , що зумовлює висновок про відповідність дій відповідача щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за спірний період критеріям, встановленим частиною другою статті 2 КАС України, та, як наслідок, про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
У рішенні ЄСПЛ по справі “Ґарсія Руіз проти Іспанії” (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю. 
Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 09 лютого 2026 року.

Суддя А.В. Сіпака