ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року	Львів	Справа № 500/4258/24 пров. № А/857/28459/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Дерех Н.В. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Тернополі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Тернопільській області, ГУ ПФУ у Київській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Тернопільській області щодо не зарахування до її страхового стажу період роботи в колгоспі “Дружба” Новотроїцького району Херсонської області з 01.01.1984 по 31.12.1998, зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області зарахувати до її страхового стажу вказані спірні періоди роботи та зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області призначити їй з 25.03.2024 пенсію за віком й здійснити відповідні виплати.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №104750008083 від 20.03.2024 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язано ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що згідно результатів розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі “Дружба” з 01.01.1984 по 31.12.1998, оскільки відсутня довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві. 
Позивачка не скористалась правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої змінити, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою №3245-7001508800 від 15.09.2022.
13.03.2024 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про призначення їй пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області №104750008083 від 20.03.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема, пенсійний орган вказав, що за результатами розгляду доданих до позовної заяви документів до страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі "Дружба" з 01.01.1984 по 31.12.1998, оскільки відсутня довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві. 
Вважаючи протиправним оспорюване рішення, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний період роботи позивачки з 01.01.1984 по 31.12.1998 в колгоспі "Дружба" Новотроїцького району Херсонської області підлягає до зарахування до її страхового стажу, оскільки підтверджуються записами у її трудовій книжці. При цьому, суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивачки, як доказу в підтвердження страхового стажу, зазначив, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки чи записів у ній вимогам чинного законодавства. Суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивачки є зобов`язання ГУПФУ у Київській області повторно розглянути заяву позивачки від 13.03.2024 про перерахунок пенсії, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.
Надаючи правову оцінку спірних правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).
Частиною першою статті 9 Закону №1058-VI передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 4 Закону №1058-VI визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Відповідно до ч.1, 2, 4 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом №1058-IV.
Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон №1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Згідно ст. 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 було затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1-3 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно п.17-18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 по справі №234/13910/17, від 07.03.2018 по справі №233/2084/17, від 25.04.2019 по справі №159/4178/16-а.
Відповідно до пункту 1 Основних положень про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР №310 від 21.04.1975, основним документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника.
Відповідно до пункту 2 Основних положень трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно пункту 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки.
В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людино-днів ділиться на 25,4.
З наведеного видно, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є виконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що обчислення страхового стажу колгоспника у разі невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві проводиться за фактичною тривалістю у визначеному порядку. 
З матеріалів справи видно, що відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком через відсутність довідки із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві. 
Щодо цього колегія суддів зазначає, що відповідно до записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , позивачка з 01.01.1984 була прийнята у члени колгоспу "Дружба" Новотроїцького району Херсонської області та з 20.01.2000 звільнена у зв`язку його реорганізацією.
Також, з вказаної трудової книжки колгоспника вбачається виконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві позивачкою, а саме : у 1984 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 273, у 1985 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 150, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 152, у 1985 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 55, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 55, у 1986 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 154, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 154, у 1987 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 201, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 201, у 1988 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 310, у 1989 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 284, у 1990 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 307, у 1991 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 301, у 1992 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 288, у 1993 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 277, у 1994 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 294, у 1995 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 302, у 1996 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 308, у 1997 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 313, у 1998 році - прийнято колгоспом річний мінімум трудової участі в громадському господарстві - 240, виконання річного мінімума трудової участі в громадському господарстві - 313.
Таким чином, спірний період роботи позивачки в колгоспі "Дружба" Новотроїцького району Херсонської області підтверджуються записами у її трудовій книжці, а тому підлягає до зарахування до страхового стажу.
В свою чергу, відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсним чи того, що трудова книжка не належить позивачці.
Крім того, колегія суддів зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, зокрема за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки, іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17, у якій зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Також, суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач не врахував, що не всі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а, від 10.12.2020 по справі №195/851/17.
Також, відповідачами не надано доказів того, що позивачка не працювала, чи записи у її трудовій книжці стосовно спірного періоду роботи зроблені з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати їх як належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на пенсійне забезпечення.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність скасування рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області №104750008083 від 20.03.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивачки, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 08.02.2024 по справі № 500/1216/23, згідно якої слід зважати на вимоги пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
У справі, яка розглядається, встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачкою заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Тернопільській області, рішенням якого відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком згідно Закону № 1058-IV.
Тобто, відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення (постанова Верховного Суду від 08.02.2024 по справі №500/1216/23).
Таким чином, дії зобов`язального характеру щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком згідно має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачці у призначенні пенсії, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідно рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини наступним чином «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, проте неправильно визначив, котрий з відповідачів зобов`язаний вчинити дії щодо повторного розгляду заяви позивачки від 13.03.2024 про перерахунок пенсії, то рішення суду першої інстанції підлягає зміні.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 500/4258/24 змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини у наступній редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.03.2024 про призначення пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення, з врахування правових висновків, зазначених судом у рішенні.
В іншій частині рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 500/4258/24- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук