Постанова
Іменем України
29 жовтня 2025 року
м. Київ
Справа № 523/12464/22
Провадження № 61-7057св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу, учасниками якої є: 
за первісним позовом - 
позивачка - ОСОБА_1 (далі - мати), інтереси якої представляє адвокат Чумаченко Святослав Олександрович (далі - адвокат матері),
відповідач - ОСОБА_2 (далі - батько), інтереси якого представляє адвокат Драгун Ангеліна Святославівна (далі - адвокат батька),
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, 
про визначення місця проживання дитини з матір`ю,
за зустрічним позовом - 
позивач - батько, відповідачка - мати, 
третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради,
про визначення місця проживання дитини з батьком
за касаційною скаргою батька на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 13 грудня 2023 року, яке ухвалила суддя Далеко К. О., та постанову Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Коновалової В. А., Назарової М. В., Стахової Н. В.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1.           Сторонами спору є батьки дитини. У первісному та зустрічному позовах кожен із батьків просив визначити із ним місце проживання їхнього сина. Кожен стверджував про невиконання іншим батьківських обов`язків і наполягав на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Суди першої й апеляційної інстанцій вважали позов матері обґрунтованим. Виснували, що перебування сина разом із нею відповідатиме таким інтересам, позитивно сприятиме як психічному, так і фізичному розвитку дитини.
2.           Батько із судовими рішеннями не погодився. У касаційній скарзі стверджував, зокрема, що мати не виявляє бажання зустрічатися з дитиною, не комунікує з нею; у матері немає постійного житла та необхідних умов для проживання і забезпечення сина; суд не врахував, що мати напала на його батьків і застосувала до них фізичне насильство у присутності дитини.Тому, на думку батька, найкращим її інтересам відповідатиме проживання разом із ним.
3.           Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те, чи є за обставин справи сумісним із гарантіями права на повагу до сімейного життя батька визначення судами попередніх інстанцій місця проживання дитини разом із матір`ю. З огляду на обставини, які встановили ці суди, беручи до уваги ставлення обох батьків до виконання батьківських обов`язків, їхню поведінку, особисті якості, ставлення один до одного, їхні можливості створити сину умови для виховання, навчання та розвитку, особисту прихильність дитини до кожного з них, її вік тощо, найкращим інтересам сина відповідатиме його проживання з матір`ю. Таке передбачене для захисту прав дитини обмеження права батька на повагу до сімейного життя є пропорційним вказаній меті втручанням у це його право та не порушує останнє. Проживання сина з матір`ю не позбавляє батька батьківських прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків. Безсумнівно відіграючи важливу роль у житті дитини, батько має про неї піклуватися,брати участь у її вихованні й утриманні незалежно від того, що вона постійно житиме з матір`ю. Син потребує уваги, підтримки та любові обох батьків, а не лише того, хто з ним проживатиме. Крім того, у разі зміни обставин у відносинах сторін спору та з дитиною визначене у цій справі місце її проживання можна змінити як за згодою матері, так і в судовому порядку. Тому оскаржені судові рішення слід залишити без змін.
(2) Зміст позовної заяви
4.           У жовтні 2022 року мати звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити разом із нею місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - дитина, син). Обґрунтувала так: 
4.1.       Батько на початку серпня 2022 року без відома матері забрав їхнього сина та переховував його у невідомому місці. Іноді надавав можливість матері проводити час із дитиною під своїм наглядом. Син проживав разом із батьками відповідача за первісним позовом - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (далі - мати відповідача за первісним позовом) - у будинку в Київському районі м. Одеси, а потім у місті Ужгороді.
4.2.       На час подання позову вона забрала дитину до себе та разом із нею проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У цій квартирі є всі умови для проживання сина, його розвитку та дозвілля.
4.3.       Мати має стабільний заробіток, працевлаштована інженером сектору договірної роботи відділу тендерної та договірної роботи на Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Южний» із 18 травня 2020 року, не має шкідливих звичок, характеризується позитивно.
5.           У грудні 2022 року батько звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визначити місце проживання дитини разом із ним за його місцем реєстрації або проживання. Обґрунтував так: 
5.1.       Він є батьком дитини, яка проживає разом із її матір`ю. Остання власного житла та самостійного доходу не має. Батьку стало відомо, що мати ніде не працює і не займається вихованням сина, не приділяє йому час, стала байдужою до інтересів і почуттів дитини, говорить грубощі у бік сина, не розуміє його. Це погано впливає на дитину. Вона почала погано себе почувати, бо не відчуває любові, турботи, комфорту від матері. Крім того, у сина порушився нормальний сон. Зазначені обставини можуть зашкодити нормальному розвитку дитини.
5.2.       Батько розуміє її потреби, готовий забезпечити всім необхідним для того, щоб вона продовжувала гармонійний розвиток у спокійній, теплій атмосфері із урахуванням її думки, інтересів, побажань. Він запропонував матері передати сина йому, однак вона відмовилась. 
5.3.       Батько має самостійний дохід і постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре ставиться до дитини, любить її і дбає про неї, готовий взяти на себе основну турботу та відповідальність за сина. 
(3) Зміст рішення суду першої інстанції
6.           13 грудня 2023 року Суворовський районний суд міста Одеси ухвалив рішення, згідно з яким позов матері задовольнив: визначив із нею місце проживання сина; у задоволенні зустрічного позову відмовив; розподілив судові витрати. Мотивував рішення так: 
6.1.       На запитання суду про те, як батьки бачать майбутнє дитини у разі визначення із ними її місця проживання, кожен із них відповів, що не буде створювати перешкоди іншому у спілкуванні із сином, розуміє що останньому потрібні і батько, і мати.
6.2.       За весь час розгляду справи батько так і не надав матері можливість поспілкуватися із дитиною. Із 17 березня 2023 року мати жодного разу не бачила сина. На виконання ухвали суду від 9 листопада 2023 року змогла побачити протягом нетривалого часу лише у Центрі соціального захисту населення під час бесіди психолога із дитиною за участю батьків. 
6.3.       Унаслідок такої бесіди психолог 8 грудня 2023 року склав висновок. За змістом цього висновку та пояснень сторін син пам`ятає мати, яку не бачив з березня 2023 року і яку не згадували у родині батька. Як встановив психолог шляхом опитування, під час появи обох батьків дитина раділа, прагнула до близькості та до взаємодії, любить і хоче спілкуватися як із батьком, так і з матір`ю. Тому неможливо об`єктивно встановити особисту прихильність сина до кожного з батьків, враховуючи його вік і проживання з березня 2023 року лише з батьком. Останній згідно з матеріалами справи, поясненнями сторін, експерта вчинив усі можливі дії для виключення матері з життя дитини.
6.4.       Висновок експерта № 05/23 від 29 травня 2023 року суд відхилив у частині висновків стосовно сина через сумніви в об`єктивності та повноті. Зокрема, експерт спілкувався з батьком і дитиною, не повідомивши про це дослідження матір; стосовно неї він не поставив малолітньому жодного питання, що фактично унеможливило надання повного й об`єктивного висновку.
6.5.       Сторони були ознайомлені з правом заявити клопотання про призначення судової психологічної експертизи, однак клопотання не подали.
6.6.       Суд не встановив, а батько не надав належних доказів того, що поведінка чи дії матері, визначення місця проживання сина з нею можуть суперечити інтересам останнього або впливати на нього негативно, перешкоджати фізичному та духовному розвитку.
6.7.       Те, що дитина на час вирішення спору вже дев`ять місяців проживає з батьком, не створює переваги для визначення місця її проживання із ним. Хоча малолітній упродовж цього часу був під контролем і впливом батька, він пам`ятає матір, радісно на неї, як і на батька, реагує та контактує з нею. У трирічному віці у дитини ще несформовані сталі зв`язки з оточенням, тим паче, що йде мова про його зміну на те, яке малолітньому відоме. Крім того, він уже неодноразово вимушено змінював постійне місце проживання, проживаючи з матір`ю, а потім із батьком. 
6.8.       Визначення місця проживання сина з матір`ю не впливає на його взаємовідносини з батьком, оскільки таке визначення з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків. Найкраще для дитини на даний час місце проживання є з матір`ю. Воно відповідатиме інтересам сина, позитивно сприятиме його психічному та фізичному розвитку.
(4) Зміст постанови апеляційного суду
7.           15 квітня 2024 року Одеський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції залишив без змін. Мотивував так: 
7.1.       Батьки не змогли самостійно вирішити спір про визначення місця проживання дитини. Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону й обставинам справи, а також підтверджуються зібраними доказами. 
7.2.       Необґрунтованими є доводи батька про те, що син упродовж майже року постійно проживає в Одесі, відвідує дитячий садочок і має сформований сталий устрій життя разом із батьком. Відсутні докази постійного безперервного проживання дитини в Одесі.
7.3.       Наявність підстав для визначення місця проживання сина з матір`ю у цій справі пов`язується з тим, що батько, хоч і належно займається вихованням й утриманням дитини, проте, змінивши у березні 2023 року місце її проживання без згоди матері та не повернувши останній сина, з яким вона на той час проживала, позбавив дитину належної опіки й виховання з боку матері та порушив їхнє право на прямі контакти. Це суперечить найкращим інтересам сина. 
7.4.       Обґрунтованим є висновок про те, що проживання дитини з матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам малолітнього та сприятиме його повноцінному вихованню і розвитку.
(5) Провадження у суді касаційної інстанції
8.           14 травня 2024 року адвокат батька сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 16674/0/220-24 від 15 травня 2024 року), у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову матері та про задоволення позову батька, а «у разі невстановлення підстав для скасування оскаржуваних судових рішень - направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції». 
9.           15 травня 2024 року адвокат батька сформувала у системі «Електронний Суд» заяву (вх. № 16818/0/220-24 від 16 травня 2024 року) про зупинення виконання рішення суду першої інстанції від 13 грудня 2023 року, яке залишив без змін апеляційний суд згідно з постановою від 15 квітня 2024 року, до завершення касаційного розгляду справи.
10.        24 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу батька без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали.
11.        15 липня 2024 року адвокат батька сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 23840/0/220-24 від 16 липня 2024 року).
12.        13 вересня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою батька та відмовив у задоволенні його заяви про зупинення виконання рішення.
13.        21 липня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
14.        Батько мотивував касаційну скаргу так:
14.1.    Підстави касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій визначені у пунктах 1, 3 і 4 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
14.2.    Суди попередніх інстанцій не врахували висновки щодо застосування норм права, сформульовані у постановах:
(1) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 квітня 2018 року у справі № 756/2109/16-ц (провадження № 61-5487св18) і Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20), про те, що тривалість часу, проведеного з батьком, може стати важливим чинником під час визначення найкращих інтересів дитини; скасування судових рішень про визначення місця проживання дітей із батьком, з яким вони проживають тривалий період часу, може зумовити вкрай негативні та непередбачувані психологічні травми у дітей, а тому не відповідає їхнім інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері;
(2) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 жовтня 2023 року у справі № 208/4667/20 (провадження № 61-6229св23), про те, що проживання дитини з батьком, не позбавляє мати батьківських прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків; вона, безсумнівно відіграючи важливу роль у житті дитини, має право брати участь у вихованні останньої незалежно від того, з ким із батьків та буде проживати;
(3) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2021 року у справі № 204/8432/19 (провадження № 61-14486св21), про те, що, якщо мати не надала суду переконливих доказів того, що проживання дитини з батьком суперечитиме найкращому забезпеченню інтересів останньої, а суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення її місця проживання з матір`ю матиме позитивніший вплив на дитину, ніж залишення проживати разом із батьком у звичному для неї середовищі, то це є підставою для визначення місця проживання дитини з батьком;
(4) Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), про те, що, визначаючи місце проживання дитини, першочергову увагу треба приділяти якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги статті 3 Конвенції про права дитини;
(5) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц (провадження № 61-12667св20), про те, що, визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд, вирішуючи спір, має надати першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, яка тривалий час проживає з батьком;
(6) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 жовтня 2023 року у справі № 751/7360/21 (провадження № 61-6262св23), про те, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я й інші обставини, які мають істотне значення (зокрема, особисті якості батьків; відносини, які кожного з батьків із дитиною (як батьки виконують батьківські обов`язки щодо неї, як ураховують її інтереси, чи є взаєморозуміння кожного з батьків із дитиною); можливість створення дитині умов для виховання та розвитку);
(7) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2022 року у справі № 766/17903/19 (провадження № 61-10379св21), від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20 (провадження № 61-7187св22) і від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21 (провадження № 61-10119св22), про те, що, вирішуючи спір між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини, суд має повноваження розглянути можливість і доцільність застосування такої моделі фізичної опіки як спільна опіка з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком;
(8) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 127/15879/17-ц (провадження № 61-37587св18), від 7 серпня 2019 року у справі № 635/382/17-ц (провадження № 61-9559св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 531/300/18-ц (провадження № 61-20051св19), від 16 листопада 2020 року у справі № 313/310/18 (провадження № 61-4263св20), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 523/13088/17 (провадження № 61-45478св18), від 14 липня 2020 року у справі № 127/28537/18 (провадження № 61-7403св20), від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 (провадження № 61-9074св20), від 22 грудня 2021 року у справі № 204/8432/19 (провадження № 61-14486св21), Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 травня 2020 року у справі № 587/2134/17 (провадження № 61-37492св18), про необхідність врахування найкращого інтересу дитини під час визначення її місця проживання;
(9) Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц (провадження № 61-23861св18), від 6 вересня 2018 року у справі № 644/9094/16-ц (провадження № 61-9745св18), від 4 квітня 2018 року у справі № 756/2109/16-ц (провадження № 61-5487св18), від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц (провадження № 61-23861св18), від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 308/422/17-ц (провадження № 61-974св18), від 28 лютого 2018 року у справі № 465/1455/16-ц (провадження № 61-1164св17), від 27 червня 2018 року у справі № 662/1006/16-ц (провадження № 61-19289св18), про те, що у законодавстві України немає норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною;
(10) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2022 року у справі № 766/17903/19 (провадження № 61-10379св21), про те, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвитку дитини;
(11) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 274/576/20 (провадження № 61-6867св22), про те, що під час вирішення спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують, зокрема, спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто, стосунки між дитиною і батьками в минулому, бажання батьків бути опікунами, збереження стабільності в оточенні дитини (йдеться про місце проживання, школу, друзів), її бажання дитини, безпекові питання; органи державної влади мають враховувати, чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.
14.3.    Суди помилково виснували, що батько самовільно змінив місце проживання дитини та перешкоджає матері брати участь у вихованні сина. У матеріалах справи немає відповідних доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
14.4.    Апеляційний суд порушив вимоги частини п`ятої статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 759/3547/17 (провадження № 61-12358св19)). Зокрема безпідставно відмовив батьку у задоволенні клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення судово-психологічної експертизи, метою якої було визначення впливу кожного з батьків на виховання дитини, на її психологічний стан і розвиток, оцінка особливостей ставлення кожного з батьків до дитини, її психоемоційного стану та наслідків впливу на такий стан у разі зміни її місця проживання. Визначаючи місце проживання дитини, суди зобов`язані враховувати її психологічний стан, проте лише за умови призначення судово-психологічної експертизи у встановленому законом порядку в разі необхідності із урахуванням встановлених обставин справи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2023 року у справі № 710/1678/18 (провадження № 61-8345св22)).
14.5.    Апеляційний суд затримав початок судове засідання та проігнорував клопотання батька і його адвоката про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням батька на лікуванні та тимчасовою втратою працездатності адвоката, чим порушив право на справедливий суд, принципи рівності сторін та змагальності процесу. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 жовтня 2020 року у справі № 477/2755/18 (провадження № 61-20319св19)). 
14.6.    Апеляційний суд не застосував загальні засади цивільного права - принципи справедливості, добросовісності та розумності, - а також одну з аксіом цивільного судочинства - «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem» («У всіх юридичних справах правосуддя та справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права») (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2020 року у справі № 405/812/19 (провадження № 61-5723св20)).
14.7.    Суди безпідставно виснували, що батько позбавив дитину належної опіки і виховання з боку матері та порушив їхнє право на прямі контакти, коли дитина була переміщена з міста Одеси до міста Ужгорода разом із батьками батька. Таке переміщення відбулося за спільною згодою батька та матері. Після цього саме мати напала на батьків батька, застосувала до них фізичне насильство у присутності дитини.
14.8.    Мати не виявляє бажання зустрічатися з дитиною, не комунікує з нею та не узгоджує час для зустрічей. Суди попередніх інстанцій неналежно оцінили докази, які позитивно характеризують мати дитини. У матеріалах справи немає доказів наявності у матері постійного житла й умов проживання для дитини.
14.9.    У провадженні Суворовського районного суду міста Одеси є справа № 523/17524/23 за заявою батька про визнання матері недієздатною та призначення їй опікуна.
(2) Позиції інших учасників справи
15.        30 вересня 2024 року адвокат матері сформував у системі «Електронний суд» відзив на касаційну скаргу батька. Просив залишити судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій без змін. Мотивував так:
15.1.    Син є суттєвим інструментом впливу, який батько використовує не в її інтересах.
15.2.    Досі невідомі фактичне місце й умови проживання дитини, її оточення, рівень розвитку й умови, які створив для цього батько. Всі доводи останнього зводяться до того, що син тривалий час проживає разом із ним і має сталий уклад життя. Однак батько не надав суду докази, які би підтверджували вказані обставини, а навпаки приховав місце проживання дитини, позбавив її матері, що недопустимо та суперечить будь-яким нормам закону і моралі.
15.3.    Під час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій було доведено належним та допустимими доказами те, що вже майже рік батько перешкоджає матері спілкуватися із сином, приховує його від неї та робить все можливе, щоб повністю виключити мати з життя дитини.
15.4.    Батько не зазначив, що він подав до Суворовського районного суду м. Одеси позов про позбавлення матері батьківських прав у справі № 947/5876/23, а також заяву про визнання матері недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна у справі № 523/17524/23.
15.5.    Посилання батька на те, що питання усунення перешкод чи встановлення способів участі матері та батька у житті сина у цьому судовому процесі суди не встановлювали, не є доречним, бо під час розгляду спору про визначення місця проживання дитини суди досліджують всі обставини, які мають стосунок до предмета спору.
15.6.    Позивачка працевлаштована, має стабільну заробітну плату, житло. Посада, яку вона обіймає, передбачає дистанційну роботу. Тому позивачка має можливість повністю опікуватись і займатись дитиною. Вона сумлінно ставиться до виконання батьківських обов`язків, зокрема, дбає про здоров`я сина (у декларації про вибір лікаря законним представником зазначена мати). Під час проживання його з матір`ю вона ним займалася, проводила разом час для розвитку і навчання, що підтверджують відеозаписи у матеріалах справи.
15.7.    Твердження батька про те, що мати була повідомлена про проведення експертного дослідження, спростував експерт ОСОБА_6 під час його допиту в судовому засіданні. Зазначив, що він не повідомляв її про обстеження.
15.8.    Згідно з консультативним висновком за результатами психологічної роботи (обстеження) від 4 травня 2023 року мати перебуває в стані тривоги за психічне здоров`я дитини, бо син був розлучений із нею та позбавлений материнського піклування.
15.9.    Батько під час розгляду справи не надав доказів того, що висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим і суперечить інтересам дитини. Не було підстав не враховувати цей висновок.
15.10. Доводи касаційної скарги є безпідставними, бо зводяться до незгоди з висновками судів щодо суті спору і до власного тлумачення норм права, що не може бути підставою для скасування судових рішень.
16.        Інші учасники справи відзиви на касаційну скаргу не надали.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
17.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою батька на підставах, визначених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
18.        Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
19.        З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій
(2.1) Чи є за обставин справи сумісним із гарантіями права на повагу до сімейного життя батька визначення судами попередніх інстанцій місця проживання дитини разом із матір`ю?
20.        Батьки звернулися з первісним і зустрічним позовами про визначення місця проживання дитини. Кожен із них стверджував про те, що інший неналежно виконує батьківські обов`язки. Мати звертала увагу на викрадення батьком сина й обмеження її можливості бачитися з дитиною, наявність належних умов проживання та стабільного доходу. Батько, зокрема, це спростовував, зауважував, що мати застосувала насильство до його батьків. 
21.        Суди першої й апеляційної інстанцій вимогу матері задовольнили. Вважали, що найкращим інтересам сина відповідатиме його проживання з нею, взяли до уваги висновки органу опіки та піклування та психолога.
22.        У касаційній скарзі батько зазначив, зокрема, що суди попередніх інстанцій неналежно оцінили докази, які позитивно характеризують матір дитини, а також докази, що підтверджують наявність у матері постійного житла й умов проживання для дитини, безпідставно виснували, що батько позбавив дитину належної опіки та виховання з боку матері, порушив їхнє право на прямі контакти, забравши дитину; мати напала на його батьків, застосувала до матері відповідача за первісним позовом фізичне насильство у присутності дитини.
23.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає касаційну скаргу необґрунтованою. Звертає увагу на те, що з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, які неповноважний переоцінювати суд касаційної інстанції, найкращим інтересам дитини на цьому етапі її життя відповідає визначення місця проживання з матір`ю.
24.        За змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція 1950 року) кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Відповідно до пункту 2 вказаної статті органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
25.        В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
26.        Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 Сімейного кодексу України, далі - СК України).
27.        Визначаючи й оцінюючи найкращі інтереси дитини, слід ураховувати такі чинники: (а) погляди дитини, (б) її індивідуальність, (в) збереження сімейного оточення та підтримання сімейних відносин, (г) піклування, захист і безпеку дитини, (ґ) вразливе становище, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 4 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19).
28.        Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
29.        Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами (частини перша та друга статі 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
30.        Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
31.        За змістом частини першої статті 161 СК України до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків, відносини, які існують у кожного з них із дитиною (як вони виконують батьківські обов`язки щодо неї, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння кожного з батьків із дитиною), можливість створення умов для її виховання та розвитку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18).
32.        Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини: 
-                  сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 24 квітня 2020 року у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції, актовий запис № 696;
-                  18 травня 2023 року Суворовський районний суд у справі № 523/12901/22 ухвалив рішення про розірвання шлюбу сторін;
-                  під час шлюбу у них народився син, що підтверджує копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) від 8 вересня 2022 року;
-                  із серпня до жовтня 2022 року син проживав із батьком та його батьками, з жовтня 2022 року до 17 березня 2023 року - разом із матір`ю, а з 17 березня 2023 року досі проживає разом із батьком;
-                  мати позитивно характеризують сусіди, що підтверджують характеристика за їхніми підписами від 3 травня 2023 року, заяви сусідів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , адресовані Службі у справах дітей Одеської міської ради (т. 2, а. с. 15-19). На наркологічному обліку мати не перебуває, що підтверджує довідка КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради № 000782 від 8 травня 2023 року (т. 2, а. с. 101). Згідно із сертифікатом Серії 12 ЯЯС № 582424 від 21 грудня 2022 року (т. 1, а. с. 154) ознак наркологічних захворювань у матері не виявили. На психіатричному обліку вона згідно з довідкою КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 8 травня 2023 року № 000273 (т.2, а. с. 101) не перебуває. У матері немає проявів психічних розладів, що підтверджує довідка про проходження психіатричного огляду №10 від 21 грудня 2022 року (т. 1, а. с. 153);
-                  10 грудня 2022 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022167490000325. Згідно з витягом з вказаного реєстру 9 грудня 2022 року до відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла заява від матері відповідача за первісним позовом про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 125 Кримінального кодексу України (далі - КК України). Вона вказала, що 6 жовтня 2022 року близько 12 години, перебуваючи за адресою: м. Ужгород, вул. Коритянська 16, мати відповідача за первісним позовом разом із її чоловіком і малолітнім онуком збиралися сідати в автомобіль для спільної поїздки у справах, а двоє осіб (невідомий раніше чоловік та жінка, з вигляду схожа на матір малолітнього онука) напали на мати відповідача за первісним позовом;
-                  23 січня 2023 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалив постанову у справі № 308/25/23, згідно з якою закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно матері на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. У мотивувальній частині постанови немає встановлених обставин щодо причетності матері до інкримінованого їй правопорушення. У постанові є лише посилання на протокол про адміністративне правопорушення та викладену в ньому фабулу;
-                  згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку № 876 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області за № 876 13 січня 2023 року надійшла заява батька, у якій він просив вжити заходи до його дружини, з якою вони перебували у процесі розірвання шлюбу та яка не давала йому бачитися та спілкуватися з дитиною;
-                  17 березня 2023 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12023100080001261 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 146 КК України. Того дня о 21:25 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що о 10:45 за адресою: АДРЕСА_2 , невідомі особи побили ОСОБА_10  (мати позивачки за первісним позовом) і викрали її онука;
-                  на час постановлення оскарженого рішення вироків у кримінальних провадженнях № 12022167490000325 і № 12023100080001261 немає;
-                  згідно з отриманим у Бюро психологічних досліджень Консультативним висновком за результатами психологічної роботи (обстеження) від 4 травня 2023 року (суд досліджував цей висновок як письмовий доказ) за результатами проведеного діагностування встановлено, що мати характеризується так: життєрадісна, комунікативна, чутлива до впливу зі сторони інших, м`яка, консервативна; у соціальній сфері завжди проявляє товариськість, довірливість, доброзичливість; у спілкуванні поводиться легко та невимушено; без перешкод знаходить спільну мову з людьми, віддає перевагу роботі в колективі; чутлива до заохочення, орієнтована на соціальне схвалення; бажає уникати конфліктів, може виявляти конформний стиль поведінки; здатна добре контролювати її й емоційні прояви, швидко збиратися з думками та проявляти стійкість, урівноваженість; схильна керуватися почуттям обов`язку, наполеглива, частіше самостійна у прийнятті рішень, водночас іноді, потребує підтримки з боку інших у реалізації задуманого; добре володіє нормами поведінки, у спілкуванні дипломатична, делікатна й уважна до інших; з-поміж рис характеру не встановлені ті, які є яскраво вираженими (загостреними) щодо дитини, відсутні ті, які могли б негативно вплинути на її спілкування із сином та на його виховання під час проживання дитини з матір`ю; важко переживає те, що батько забрав сина для проведення з ним часу та не повернув з прогулянки; на час звернення мати перебуває у стані підвищеної тривожності, напруження, знецінення, хвилювання за стан і життя дитини; відчуває, що ця ситуація зумовила погіршення її психологічного стану. 
За результатами діагностики материнського ставлення до сина встановлено, що вона мати має виражене позитивне ставлення, приймає його таким, яким він є, поважає та визнає його індивідуальність, прагне проводити із сином чимало часу та проживати з ним. Розлука з дитиною є психотравмуючою подією для матері. Вона переживає за сина, його психічне здоров`я у зв`язку з тим, що він був розлучений із нею та позбавлений материнського піклування; турбується про те, як саме ситуація з колишнім чоловіком і актуальний емоційний стан матері вплинуть на сина та його психічний стан;
-                  згідно з отриманим за замовленням адвоката батька висновком експерта № 05/23 від 29 травня 2023 року індивідуально-психологічні особливості батька, особливості його виховної поведінки позитивно впливають на емоційний стан сина, його психічний розвиток і відчуття благополуччя; у батька немає рис характеру, які могли би негативно вплинути на його спілкування із дитиною; він приймає її такою, якою вона є, поважає і визнає її індивідуальність, схвалює її інтереси, підтримує плани; батько виявляє інтерес до того, що цікавить сина, високо оцінює здібності останнього, заохочує самостійність й ініціативу, намагається бути з ним на рівних; батько довіряє дитині, намагається підтримати її точку зору в спірних питаннях; вважає за краще або обходитись без покарань, або застосовує їх вкрай рідко, сумнівається у їхній результативності; невдачі сина вважає випадковими та вірить у нього; батько не схильний нав`язувати дитині свою волю, щось забороняти, не поводиться з нею авторитарно, не вимагає від неї безумовного послуху, не ставить їй суворі дисциплінарні межі, прагне задовольнити всі потреби сина, захистити його від труднощів і неприємностей життя;
-                  27 червня 2023 року Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради сформував висновок № 901/01-11 на підставі наданих документів, з урахуванням результату бесіди з матір`ю та батьком, обстеження житлово-побутових умов проживання більшістю голосів рекомендував визначити місця проживання сина разом із матір`ю;
-                  9 листопада 2023 року Суворовський районний суд м. Одеси постановив ухвалу, згідно з якою зобов`язав Центр соціальних служб Одеської міської ради провести за участю психолога невимушену бесіду, процедуру опитування батька в комфортних для нього умовах щодо з`ясування прихильності чи схильності (з огляду на вік) дитини до кожного з батьків; зобов`язав батька забезпечити участь сина у цій бесіді; повідомив сторін і представника Служби у справах дітей Одеської міської ради, інших учасників про час, дату та місце опитування дитини; зобов`язав Центр соціальних служб Одеської міської ради надіслати до суду пояснення дитини. 
Згідно з висновком психолога Центру соціальних служб Одеської міської ради від 8 грудня 2023 року розвиток дитини відповідає її віку, вона розрізняє людей за статтю, вміє рахувати; прихильності чи схильності з огляду на вік сина до кожного з батьків під час інтерв`ювання встановити було неможливо; під час спостереження за дитиною була помітна її безпечна прив`язаність до обох батьків; син під час розлуки з матір`ю та батьком не засмутився, не плакав; з психологом комунікував із урахуванням вікової категорії; при появі обох батьків радів, прагнув до близькості та до взаємодії, що свідчить про надійну прив`язаність і про почуття безпеки, яке дають йому як матір, так і батько; дитина любить їх обох і хоче спілкуватися з ними обома.
33.        Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звертає увагу на те, що позитивна участь батька у вихованні й утриманні сина одночасно зі створенням перешкод матері у комунікації з дитиною, у здійсненні інших батьківських прав та виконанні обов`язків не відповідає найкращим інтересам сина. За обставинами, які встановили суди, з 17 березня 2023 року мати побачила сина лише один раз - 9 листопада 2023 року - на виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси у Центрі соціального захисту населення під час бесіди психолога з дитиною за участю обох батьків. Обмеження одним із батьків комунікації сина з іншим із них є проявом недобросовісного виконання першим його батьківських обов`язків. Суд зобов`язаний зважати на такий прояв, вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини. Аргумент батька про те, що мати не виявляє бажання зустрічатися із сином, не комунікує з останнім і не узгоджує з батьком час для зустрічей є безпідставним.
34.        Суди попередніх інстанцій взяли до уваги висновок Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 27 червня 2023 року № 901/01-11 (т. 2, а. с. 80-86), який рекомендував визначити місце проживання сина разом із матір`ю. Крім того, врахували висновок психолога від 8 грудня 2023 року (т. 3, а. с. 61), згідно з яким неможливо об`єктивно встановити особисту прихильність дитини до кожного з батьків, враховуючи вік дитини та проживання з березня 2023 року лише з батьком.
35.        Безпідставними є твердження батька у касаційній скарзі про відсутність у матері доходу. Суди встановили, що вона працює у ТОВ «Спринтер «ЦЕНТР» аналітиком з питань фінансово-економічної безпеки. Також немає підтверджень доводам батька про відсутність у матері місця постійного проживання, адже вона має зареєстроване місце проживання в Одесі, а згідно з копією договору оренди приміщення від 2 травня 2023 року (т. 2, а. с. 203-204), яку дослідив суд першої інстанції, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Таким чином, немає підстав вважати, що мати неспроможна особисто піклуватися про дитину.
36.        Аргумент батька про те, що у провадженні Суворовського районного суду міста Одеси є справа № 523/17524/23 за заявою батька про визнання матері недієздатною та призначення їй опікуна є неприйнятним. Подання вказаної заяви не може бути підставою для того, щоб відмовити матері у задоволенні позову про визначення з нею місця проживання дитини. У разі подання такої заяви з іншою метою, ніж справді для захисту інтересів особи, яка чого не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, зокрема з метою впливу на вирішення справи про визначення місця проживання дитини, відповідну поведінку заявника слід оцінювати як недобросовісну.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень 2 вересня 2025 року Пересипський районний суд міста Одеси відмовив у задоволенні вказаної заяви. Взяв до уваги те, що батько жодними належними та допустимими доказами не довів підставу для визнання матері недієздатною та встановлення над нею опіки, а саме те, що вона хворіє на психічну хворобу, внаслідок чого не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними.
Дещо раніше - 12 грудня 2024 року - Одеський апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про призначення експертизи у вказаній справі, вказав, що у заяві батька про визнання матері недієздатною немає підтверджених доказами обставин, що засвідчують хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок якого мати нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
37.        Верховний Суд зауважує, що ставлення обох батьків один до одного та до вирішення питання визначення місця проживання дитини з огляду на їхні твердження не було бездоганним.Однак необґрунтованим є аргумент батька у касаційній скарзі про те, що суди попередніх інстанцій мали врахувати вчинення насильницьких дій щодо його матері позивачкою за первісним позовом. Немає як відповідного судового рішення про визнання її винною у вчиненні зазначеного правопорушення, так і доказів, на підставі яких суди беззаперечно б підтвердили вину в цьому матері дитини. Крім того, суди попередніх інстанцій не встановили, що її поведінка та визначення місця проживання сина з нею можуть суперечити інтересам останнього, впливати на нього негативно, перешкоджати фізичному та духовному розвитку.
38.        Те, що батько довше, ніж мати, проживав спільно із дитиною, за обставин цієї справи не створює для нього переваги у визначення місця її проживання та не дає підстав вважати, що саме його місце проживання є звичним для неї середовищем, і що він має пріоритетне право на проживання із сином. З огляду на наведену оцінку аргументів сторін, обставини, які встановили суди попередніх інстанцій, беручи до уваги ставлення обох батьків до виконання батьківських обов`язків, їхню поведінку, особисті якості, ставлення один до одного, їхні можливості створити дитині умови для виховання, навчання та розвитку, особисту прихильність сина до кожного з батьків, вік дитини тощо,правильним є висновок судів першої й апеляційної інстанцій про визначення місця проживання сина разом із матір`ю. Такий висновок у цьому спорі відповідає найкращим інтересам дитини, спрямований на забезпечення її гармонійного розвитку. Підстав для спільної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком суди попередніх інстанцій не встановили, а жоден із батьків вимогу про встановлення такої опіки не заявляв.
39.        Визначення місця проживання сина разом із матір`ю є втручанням у гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції 1950 року право батька на повагу до його сімейного життя. Але з огляду на обставини справи, досліджені докази та з метою захисту прав дитини, забезпечення її найкращих інтересів таке втручання є пропорційним зазначеній легітимній меті та не порушує відповідне право батька у світлі пункту 2 вказаної статті. Проживання сина з матір`ю не позбавляє батька батьківських прав і не звільняє від виконання батьківських обов`язків. Безсумнівно відіграючи важливу роль у житті дитини, батько має про неї піклуватися, брати участь у її вихованні й утриманні незалежно від того, що вона постійно житиме з матір`ю. Син потребує уваги, підтримки та любові обох батьків, а не лише того, хто з ним проживатиме. Крім того, у разі зміни обставин у відносинах сторін спору та з дитиною визначене у цій справі місце її проживання можна змінити як за згодою матері, так і в судовому порядку.
40.        Колегія суддів відхиляє аргумент батька у касаційній скарзі про безпідставність відмови апеляційним судом у задоволенні клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення судово-психологічної експертизи (т. 3, а. с. 211-216). 15 квітня 2024 року цей суд в ухвалі про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення доказів (т. 3, а. с. 229-230) обґрунтовано вказав, що батько не надав доказів неможливості звернення із цим клопотанням до суду першої інстанції. Крім того, зазначив, що питання про психологічну експертизу фактично вирішив суд першої інстанції, коли з власної ініціативи витребував у психолога Центру соціальних служб Одеської міської ради висновок від 8 грудня 2023 року (т. 3, а. с. 61) щодо визначення впливу кожного з батьків на виховання дитини, на її психологічний стан і розвиток.
41.        Не підтвердилися доводи батька у касаційній скарзі про порушення права на справедливий суд, зокрема принципів рівності сторін і змагальності, через відмову у задоволенні його клопотання про відкладення розгляду справи (т. 3, а. с. 221-224). Батько реалізував право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі. У клопотанні не навів обставин, які би перешкодили розглянути справу за його відсутності або за відсутності його представника, а також не мотивував необхідність безпосередньої явки останнього до суду. Апеляційний суд керувався завданням цивільного судочинства, зокрема щодо справедливого розгляду та вирішення справи з метою ефективного захисту інтересів дитини. Несвоєчасно розпочате судове засідання на цей висновок не впливає. Відсутність учасника справи, який належно повідомлений про її розгляд і висловив позицію щодо суті спору у поданих заявах (апеляційній скарзі, доповненнях до неї, поясненнях (відповіді) на відзив на апеляційну скаргу), без належного обґрунтування необхідності подання нових додаткових пояснень щодо суттєвих обставин справи не перешкоджає її розгляду в апеляційному суді.
42.        З огляду на викладене немає підстав стверджувати, що суди попередніх інстанцій допустили процесуальні порушення, які мають зумовлювати скасування їхніх судових рішень.
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
43.        Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанціїта апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 409 ЦПК України).
44.        Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 410 ЦПК України).
45.        Оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, її слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
(3.2) Щодо судових витрат
46.        Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
47.        З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати батька слід залишити за ним.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
у х в а л и в:
1.           Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2.           Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 13 грудня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	 	В. І. Крат	
Судді	 	Д. А. Гудима	
 	 	І. О. Дундар	
 	 	Є. В. Краснощоков	
 	 	П. І. Пархоменко