П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.01.2026  	Справа №607/25244/25 Провадження №3/607/620/2026	
  	м. Тернопіль 	 	

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Воробель Н.П., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – ОСОБА_1 та її захисника – адвоката Гребенара О.В., розглянувши матеріали, що надійшли з Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , не працює, має інвалідність ІІІ групи, РНОКПП НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП),
встановила:

28.11.2025 приблизно о 16:00 ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , спілкувалась з постраждалою особою ОСОБА_2 особисто, чим порушила вимоги п. 3 термінового заборонного припису серії АА №654407 від 28.11.2025.
Окрім того, 28.11.2025 приблизно о 16:00 ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно матері ОСОБА_3 , а саме: словесно ображала, принижувала, шарпала за одежу, чим завдала шкоди її психічному здоров`ю, чим порушила п.п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Такі дії ОСОБА_1 посадовою особою органу поліції, яка склала протокол, кваліфіковані за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Беручи до уваги, що у провадженні судді перебувають дві справи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, вважаю, що відповідно до ст. 36 КУпАП вони мають бути об`єднані в одне провадження та яким необхідно присвоїти єдиний номер.
У судовому засіданні 08.01.2026 ОСОБА_1 пояснила, що повністю розуміє зміст роз`яснених їй прав, передбачених ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, вину у вчиненні інкримінованого правопорушення не визнала.
У судовому засіданні 20.01.2026 захисник Гребенар О.В. заявив письмове клопотання про закриття провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, на підставі п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в її діях події і складу адміністративного правопорушення та неосудності особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність, передбачену ч. 3 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП. Захисник звертає увагу суду на те, що, в одному з протоколів про адміністративне правопорушення міститься посилання на норму , яка будь-яких зобов`язань не встановлює, а в іншому протоколі взагалі не вказано про порушення будь-яких нормативних актів, що суперечить вимогам ст. 256 КУпАП. Крім того, зазначає, що працівниками поліції не доведено факту прийняття, вручення та роз`яснення ОСОБА_1 термінового заборонного припису. У матеріалах справи відсутні докази її ознайомлення з таким приписом, не зазначено часу його складання, не залучено понятих, а також наявні суперечності щодо строку дії зазначеного припису. Також у матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо виклику працівників поліції та складання протоколів про адміністративні правопорушення у більш ранній час 28.11.2025. Наголошує, що працівниками поліції при складанні протоколів не було враховано стан здоров`я ОСОБА_1 , яка є особою з інвалідністю, проходить стаціонарне лікування у психоневрологічному закладі з діагнозом «Інші органічні розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку». За таких обставин на момент інкримінованих подій вона могла не усвідомлювати значення своїх дій та не керувати ними, що свідчить про можливий стан неосудності у розумінні ст. 20 КУпАП. Крім того, вказує, що ОСОБА_1 проживає разом зі своїми батьками, які є особами похилого віку. Мати є особою з інвалідністю 1 групи, яка потребує стороннього догляду, а батько – лежачий після перенесеного інсульту. Інших осіб, окрім ОСОБА_1 , які б допомагали матері і батькові, в родині немає.
У судовому засіданні 21.01.2026 ОСОБА_1 підтримала клопотання захисника з підстав, наведених у ньому. Пояснила, що до батьків соціальний працівник не приходить. Заперечила факт вчинення нею домашнього насильства, зазначивши, що маму за одежу не шарпала, словесно її не ображала, а можливо вони лише «погаркалися», тобто психологічно вона не витримала, оскільки мама є старшою людиною. Крім того, надала суду копії медичних документів щодо її стану здоров`я, а також її матері та батька.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та потерпілої, дослідивши матеріали справи, вважаю за необхідне зазначити таке:
відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також іншими документами.
Частиною 2 ст. 173-8 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закон), домашнє насильство – діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону, психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Пунктом 17 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що фізичне насильство – форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисного вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою адміністративну відповідальність за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Суд звертає увагу на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення суть інкримінованого діяння фактично викладена за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, тоді як правова кваліфікація дій особи здійснена за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Так, у фабулі протоколу відсутні відомості про повторність протягом року вчинення порушення, передбаченого частинами першою або другою статті 173-2 КУпАП, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, яка є обов`язковою кваліфікуючою ознакою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП. У протоколі лише формально зазначено відповідь «так» у графі щодо притягнення особи раніше до адміністративної відповідальності, без будь-якої конкретизації.
Хоча до матеріалів справи долучено докази, які, на думку органу поліції, підтверджують факт повторності протягом року вчинення домашнього насильства, однак такі обставини не відображені у суті правопорушення, що суперечить вимогам ст. 256 КУпАП та унеможливлює кваліфікацію дій особи за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП). 
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За цих обставин, враховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення є не тільки джерелом доказів у справі, але й актом обвинувачення у вчиненні конкретного адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_1 з ч. 3 ст. 173-2 КУпАП на ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
На переконання суду, зміна правової кваліфікації дій ОСОБА_1 з метою ухвалення справедливого рішення за нормою, яка передбачає менш суворе стягнення, покращує становище правопорушника, а тому не є порушенням її права на захист та не суперечить визначеному Конституцією України принципу верховенства права.
Керуючись наведеними положеннями, вважаю, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, доводиться матеріалами, дослідженими у судовому засіданні, а саме:
- даними, які зафіксовані у протоколах про адміністративні правопорушення серії ВАД №746333 від 28.11.2025, серії ВАД №746332 від 28.11.2025, із додатками до нього; 
- рапортом, зареєстрованим 28.11.2025 в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області за №66494, згідно з яким 28.11.2025 о 16:22 надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , в даний час дочка вчиняє домашнє насильство відносно свого батька та матері ОСОБА_3 . Прибувши за вказаною адресою, було виявлено заявницю ОСОБА_3 , яка повідомила, що її донька ОСОБА_1 вчинила відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру. а саме: словесно її ображала, принижувала, шарпала за одежу;
- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28.11.2025; 
- поясненнями ОСОБА_2 від 28.11.2025, згідно з якими він разом із дружиною ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У процесі виникнення конфлікту в його сім`ї його дочка ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, застосувала фізичну силу до його дружини ОСОБА_7 , а саме нанесла удар, внаслідок чого дружина зазнала дії фізичної сили та відчула біль; 
- поясненнями ОСОБА_3 від 28.11.2025, відповідно до яких 28.11.2025 о 16:00 її донька ОСОБА_1 , перебуваючи за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 , вчинила відносно неї домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме словесно її ображала, принижувала, шарпала за одежу, після чого розлила борщ. Своїми діями завдала шкоди її здоров`ю психічного характеру. Просить притягнути її доньку до відповідальності. Також під час сварки її донька спілкувалась з її чоловіком та її батьком ОСОБА_2 , хоча згідно з ТЗПсК їй заборонено із ним спілкуватись 5 днів; 
- копіями форм оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 28.11.2025;
- копіями термінових заборонних приписів стосовно кривдника серії АА №654407 від 28.11.2025, серії АА №654421 від 28.11.2025; 
- рапортом інспектора СПДН ВППП в Тернопільській області І.Цісельського від 28.11.2025; 
- копією рапорту начальника СПДН ВП ПП Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області Г.Гуменюк від 09.12.2024.
Доводи захисника про неможливість порушення п. 3, п. 14, п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» суд оцінює як необґрунтовані. 
Стаття 1 зазначеного Закону дійсно містить визначення термінів, що застосовуються у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Водночас посилання у протоколі на відповідні пункти цієї статті не має на меті встановлення самостійного складу правопорушення або покладення на особу окремих обов`язків, а використовується для опису характеру та суті інкримінованих дій, зокрема для ідентифікації таких понять, як «домашнє насильство», «психологічне насильство» та «фізичне насильство».
Суд зазначає, що адміністративна відповідальність у даному випадку наставала не за порушення ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, яка встановлює відповідальність за вчинення домашнього насильства. Посилання ж у протоколі на норми спеціального Закону носить допоміжний, роз`яснювальний характер і не впливає на правильність правової кваліфікації дій особи.
Що стосується протоколу серії ВАД № 746333 від 28.11.2025, у якому не зазначено конкретних нормативних актів, порушених особою, суд зазначає, що відсутність такого посилання сама по собі не свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, оскільки з фабули протоколу вбачається опис конкретних дій, які за своїм змістом відповідають ознакам правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП.
Твердження захисту про те, що ОСОБА_1 не було відомо про прийняття термінового заборонного припису, суд вважає необґрунтованими. З матеріалів справи вбачається, що терміновий заборонний припис серії АА № 654407 винесено 28.11.2025 на строк з 06:30 28.11.2025 по 06:30 03.12.2025, у межах повноважень працівників поліції. Відмова особи від підпису не впливає на чинність припису та не свідчить про її необізнаність із його змістом, а чинне законодавство не вимагає обов`язкового залучення понятих чи третіх осіб при винесенні такого припису. Відсутність зазначення години складання припису не перешкоджає встановленню моменту набрання ним чинності. Аргументи щодо відсутності відомостей про виклик поліції у більш ранній час 28.11.2025 року не спростовують факту винесення термінового заборонного припису та не мають вирішального значення для оцінки дій особи, оскільки закон не пов`язує можливість винесення такого припису виключно з кількістю викликів поліції протягом доби.
Таким чином, суд доходить висновку, що терміновий заборонний припис серії АА № 654407 від 28.11.2025 було винесено законно, він був чинним у період, який охоплює інкриміновану подію, а наведені стороною захисту доводи не спростовують факту його існування та обов`язковості для виконання.
Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не отримує сторонньої допомоги у догляді за батьками та що до них не приходить соціальний працівник, не відповідають наданим доказам. Зокрема, із копії медичного висновку ЛКК №1149/1 від 13.10.2025 вбачається, що ОСОБА_2 (батько ОСОБА_1 ) потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Також згідно з довідкою серії 12 ААГ №791140 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_3 (матір ОСОБА_1 ) потребує стороннього догляду. Це підтверджує, що соціальний працівник повинен бути закріплений за сім`єю та зобов`язаний здійснювати регулярний догляд та контроль за станом батьків. 
Отже, доводи ОСОБА_1 щодо неможливості не спілкуватися з батьком у зв`язку з терміновим заборонним приписом стосовно кривдника не знаходять свого підтвердження.
Також згідно з наданими медичними документами, мати ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи, а батько є лежачим після перенесеного інсульту. Відповідно, суд не має можливості викликати цих осіб для надання показань безпосередньо у судовому засіданні, у зв`язку з чим бере до уваги їхні письмові пояснення.
Крім того, обов`язковою умовою настання адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП є наслідки правопорушення у вигляді завдання відповідної шкоди, натомість подібне діяння, яким така шкода не була завдана, не утворює адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
З матеріалів справи вбачається, що факт вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру підтверджується письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 . Вона зазначає, що дії доньки – словесні образи, приниження та шарпання за одежу – завдали шкоди її психічному здоров`ю. У протоколі про адміністративне правопорушення також зазначено лише про завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілої.
Таким чином, на підставі наявних доказів доведеним є факт вчинення домашнього насильства психологічного характеру, тоді як факт фізичного насильства, про який зазначено у протоколі, не підтверджений доказами, а тому не є доведеним.
Твердження ОСОБА_1 про те, що через свій стан здоров`я вона не могла керувати своїми діями та усвідомлювати їх наслідки 28.11.2025 і, відповідно, не підлягає адміністративній відповідальності, не підтверджується наданими медичними довідками №1614 від 16.07.2025, №100 від 09.01.2025. Зазначені документи відображають наявність психічного захворювання, проте не містять висновку про її неосудність або втрату здатності розуміти та контролювати свої дії саме на момент інкримінованої події (госпіталізація ОСОБА_1 , згідно з цими довідками, відбувалася з 12.09.2024 по 04.10.2024, з 11.06.2025 по 30.06.2025 та з 09.07.2025 по 14.07.2025).
Відтак на підставі наявних доказів немає підстав вважати ОСОБА_1 такою, що вчиняла правопорушення у стані неосудності, а отже, вона може бути притягнута до адміністративної відповідальності за вчинені правопорушення.
За таких обставин, вважаю, що в діях ОСОБА_4 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, - вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення дій психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, образи), внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, та адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, тобто невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, а тому її слід притягнути до адміністративної відповідальності та накласти на неї адміністративне стягнення згідно з ч. 2 ст. 36 КУпАП в межах санкції статті, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто у межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення, беручи до уваги характер вчиненого правопорушення, особу порушника, яка має інвалідність ІІІ групи, допомагає батькам похилого віку (її матір є особою з інвалідністю І групи, а батько – лежачим після перенесеного інсульту), ступінь її вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, вважаю за доцільне накласти на ОСОБА_4 адміністративне стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, який стягнути в дохід держави.
Згідно із ч. 1 ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої законом.
Суд вважає за необхідне не направляти ОСОБА_1 на проходження програми для кривдників в порядку, передбаченому ст. 39-1 КУпАП та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки, згідно з наданими медичними документами, вона страждає на певне захворювання, рекомендовано обмеження перебування в громадських місцях. 
Також, враховуючи вимоги ст. 40-1 КУпАП, вважаю за необхідне стягнути з ОСОБА_4 судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення.
Керуючись ст.ст. 33, 36, 39-1, 40-1, 173-2 ч. 1, 173-8 ч. 2, 221, 276, 277, 283, 284, 294 КУпАП, суддя
постановила:

об`єднати матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-8 КУпАП (справа № 607/25244/25, провадження № 3/607/620/2026), та адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 173-2 КУпАП (справа № 607/25245/25, провадження № 3/607/622/2026), в одне провадження, присвоївши йому єдиний номер – № 607/25244/25, провадження № 3/607/620/2026.
ОСОБА_1  визнати винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-8 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. 
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 стягується подвійний штраф в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн (шістсот вісімдесят гривень 00 копійок) в дохід держави та витрати на облік зазначеного правопорушення, розмір яких визначається Кабінетом Міністрів України. 
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, шляхом звернення до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 Кодексу України про адміністративні правопорушення перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки. 
Стягнути з ОСОБА_1  в дохід держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 КУпАП, якщо апеляційної скарги не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду апеляційним судом. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП.
Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня винесення постанови до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. 
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Cуддя	Н. П. Воробель