ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2026 року      м.Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого    ОСОБА_1 
Суддів     ОСОБА_2 
ОСОБА_3 

за участю учасників судового провадження:
секретаря судового 
засідання     ОСОБА_4 
прокурора     ОСОБА_5 
обвинуваченого    ОСОБА_6 
захисника     ОСОБА_7 
законного представника   ОСОБА_8 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №12023262060000633 від 21.11.2023 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2024 року за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, не одруженого, особи з інвалідністю 3 групи, пенсіонера за інвалідністю, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України, - 

УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2024 року  ОСОБА_6  визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України, і призначено покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди від злочину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 693 грн матеріальної шкоди та 10000 грн моральної шкоди.
Вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.
__________________________________________________________________________
ЄУНСС №713/463/24   Головуючий в І інстанції: ОСОБА_11 
Провадження №11-кп/822/28/26    Суддя - доповідач: ОСОБА_1 

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 12.12.2023 близько 23-ї год., знаходячись на території кладовища Вашківецької територіальної громади, яке розташоване за адресою: с. Замостя, Вижницького району Чернівецької області, підійшов до могили військовослужбовця ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання в зоні проведення бойових дій, догляд за вказаною могилою здійснює мати покійного ОСОБА_10 , жителька АДРЕСА_2 . Побачивши на вказаній могилі державний прапор України та дерев`яний хрест, на якому знаходилася пластикова надгробна табличка чорного кольору із анкетними даними загиблого воїна ОСОБА_12 та його фотографія, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на знищення та викрадення вказаних надгробних предметів.
Надалі, ОСОБА_6 , нехтуючи моральними засадами суспільства щодо поваги до померлих та місця їхнього поховання, діючи умисно, підійшов до могили ОСОБА_12 та здійснив пошкодження надгробної пластикової таблички, зірвавши її з хреста та, розламавши на дві частини, які кинув на землю, після чого зірвав з хреста фотографію ОСОБА_12 та викрав державний прапор України, який знаходився на могилі військовослужбовця, після чого разом із викраденими ним державним прапором України та фотографією загиблого військовослужбовця ОСОБА_12 покинув місце вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 27 березня 2025 року Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2024 року скасовано та кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч.1 ст.297 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати.
Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 вересня 2025 року ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 27 березня 2025 року скасовано і призначено новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.
На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 та прокурор Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримати.
Вказує, що вирок суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, прийнятим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що інкриміноване правопорушення він не вчиняв, а вилучені під час огляду місця події речі знайшов на цвинтарі у смітнику та приніс їх додому, що підтвердила і свідок ОСОБА_8 .
Посилається також на недопустимість доказу – протоколу огляду місця події від 22.12.2023 з додатками та відеозаписом, який проведений у домогосподарстві його матері ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що місцем події є могила на цвинтарі, де згідно з обвинувальним актом і відбулися безпосередні події, які підпадають під ознаки інкримінованого кримінального правопорушення, тому у домогосподарстві ОСОБА_8 мала бути проведена слідча дія – обшук житла за ухвалою слідчого судді, однак матеріали кримінального провадження не містять ні дозволу слідчого судді на проведення обшуку житлового будинку, ні протоколу обшуку.
Враховуючи це, вважає і недопустимим доказами показання свідків, наданих у судовому засіданні, які були понятими під час проведення огляду місця події.
Таким чином, вважає, що матеріали кримінального провадження не містять належних, достовірних, достатніх доказів вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України.
Прокурор у своїй апеляційній скарзі просить вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.2 ст.59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На обґрунтування свої вимог зазначає, що суд першої інстанції не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме – при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду не визначив обов`язків, передбачених ст.59-1 КК України, які є обов`язковими при призначенні даного виду покарання.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений, захисник та законний представник підтримали подану апеляційну скаргу захисту, просили задовольнити в повному обсязі та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисту.
Потерпіла, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судове засідання не з`явилася, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Мотиви суду.
Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного провадження щодо поданих апеляційних скарг, дослідивши докази у кримінальному провадженні в обсязі, погодженому сторонами кримінального провадження, заслухавши учасників апеляційного провадження в судових дебатах, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів дійшла наступного.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 12.12.2023 близько 23-ї год., знаходячись на території кладовища Вашківецької територіальної громади, яке розташоване за адресою: с. Замостя, Вижницького району Чернівецької області, підійшов до могили військовослужбовця ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання в зоні проведення бойових дій, догляд за вказаною могилою здійснює мати покійного ОСОБА_10 , жителька АДРЕСА_2 . Побачивши на вказаній могилі державний прапор України та дерев`яний хрест, на якому знаходилася пластикова надгробна табличка чорного кольору із анкетними даними загиблого воїна ОСОБА_12 та його фотографія, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на знищення та викрадення вказаних надгробних предметів.
Надалі, ОСОБА_6 , нехтуючи моральними засадами суспільства щодо поваги до померлих та місця їхнього поховання, діючи умисно, підійшов до могили ОСОБА_12 та здійснив пошкодження надгробної пластикової таблички, зірвавши її з хреста та, розламавши на дві частини, які кинув на землю, після чого зірвав з хреста фотографію ОСОБА_12 та викрав державний прапор України, який знаходився на могилі військовослужбовця, після чого разом із викраденими ним державним прапором України та фотографією загиблого військовослужбовця ОСОБА_12 покинув місце вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності до ст. 368 КПК України, повинен вирішити питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
При цьому, положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На переконання колегії суддів, вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав належним чином.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 297 КК України за обставин, встановлених у вироку, ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні та ретельно досліджених судом доказах, є обґрунтованими та належним чином умотивованими.
Обвинувачений ОСОБА_6 як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду свою винуватість не визнав у повному обсязі, заперечив факт вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення та вказав, що вилучені під час проведення оглядів речі він знайшов на цвинтарі на смітнику та приніс до домогосподарства своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 . На запитання суду не зміг пояснити, чому відніс знайдені речі з надгробку загиблого ОСОБА_10 до себе додому, а не повернув їх родичам загиблого.
Незважаючи на позицію обвинуваченого, його вина за ч.1 ст.297 КК України підтверджується сукупністю доказів, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, а саме – показаннями потерпілої, свідків та письмовими доказами, зокрема: 
- протоколом прийняття заяви ОСОБА_10 про кримінальне правопорушення від 21.12.2023 року, за якою були внесені відомості в ЄРДР за № 12023262060000633 від 21.12.2023 року. За змістом заяви, в період часу з 12.12.2023 по 13.12.2023 року в с.Замостя на кладовищі невідома особа викрала державний прапор України та табличку похороненого сина ОСОБА_12 , який загинув на війні 09.10.2023 року, чим самим свідомо здійснила наругу над могилою та державними символами (т.1 а.к.п. 46).
- протоколом огляду місця події з фототаблицями від 21.12.2023 року, де місцем події є могила та надгробна табличка ОСОБА_12 на сільському кладовищі с. Замостя, Вижницького району Чернівецької області ( т.1 а.к.п.47-21).
- протоколом огляду місця події від 22.12.2023 року з фото таблицями та відеозаписом, яке проведено в присутності двох понятих , місцем події є господарство ОСОБА_8 , що в АДРЕСА_1 . При огляді на території, а саме – в підсобному приміщенні між дерев`яним перекриттям та шифером виявлено фотографію ОСОБА_12 та фанеру, на якій було закріплено фотографію, дерев`яну палицю (держак) (т.1 а.к.п.59-68).
- довідкою, виданою старостатом с. Замостя за №977 від 09.10.2023 року, згідно якої воїна ОСОБА_12 ,2000 р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , поховано на сільському кладовищі с. Замостя, Вижницького району. Чернівецької області, поховання здійснено за власні кошти матері ОСОБА_10 ,1962 р.н. (т.1. а.к.п.74).
- довідкою військової частини НОМЕР_1 та витягом із наказу військової частини НОМЕР_2 , де вказано, що ОСОБА_12 з 01.03.2022 року перебував на військовій службі та безпосередньо брав участь у бойових діях (т.1 а.к.п.75).
- сповіщенням сім`ї за №127 та довідкою про причини смерті АДРЕСА_3 , виданою на ім`я ОСОБА_12 , 2000 р.н., який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок снайперського обстрілу (т.1.а.к.п.75).
- висновком судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-24/314-ТВ від 12.01.2024 року, де вказано, що ринкова вартість тканинного прапору України розмірами 90х60 см., бувшого у використанні (термін експлуатації 2 місяці) в дуже хорошому стані станом на 21.12.2023 року, могла становити 123,00 грн.
- висновком судової трасологічної експертизи № СЕ-19/126-24/305-ТВ від 12.01.2024 року, де вказано, що частина дерев`яної палиці, яку 22.12.2023 року виявлено та вилучено під час огляду в господарстві за адресою АДРЕСА_1 та частина палиці, яку 22.12.2023 року добровільно видала ОСОБА_10 – до розділення складали єдине ціле.
- згідно довідки про склад сім`ї Вашківецької міської ради за №1208 від 21.12.2023 року в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 
- актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_8 від 21.12.2023 року, де вказано, що в житловому будинку по АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Умови проживання погані, мати старенька не в змозі прибирати, син не виявляє бажання, ОСОБА_6 має інвалідність ІІІ групи.
Апеляційним судом у відповідності до положень ч.3 ст. 404 КПК України було повторно досліджено докази в обсязі погодженому сторонами кримінального провадження.
Так, з протоколу огляду місця події з фототаблицями та відеозапису встановлено, що місцем події є могила та надгробна табличка ОСОБА_12 на сільському кладовищі с. Замостя, Вижницького району Чернівецької області (т.1 а.к.п.47-21).
Згідно заяви ОСОБА_8 від 21.12.2023, яка нею написана власноруч та підписана, остання надала працівникам поліції дозвіл на огляд її господарства за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.к.п.28).
Згідно протоколу огляду господарства за адресою: АДРЕСА_1 з фототаблицями та відеозаписом від 21.12.2023, під час проведення даного огляду було виявлено та вилучено синьо-жовтий стяг та дерев`яне руків`я від стягу ( т.1 а.к.п.41-49).
Згідно заяви ОСОБА_8 від 22.12.2023, яка нею написана власноруч та підписана, остання надала працівникам поліції дозвіл на огляд її господарства та житлового будинку, підсобного приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.к.п.58).
Згідно протоколу огляду господарства ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 з фототаблицями та відеозаписом від 22.12.2023, під час проведення даного огляду в підсобному приміщенні між дерев`яним перекриттям та шифером було виявлено та вилучено фотографію з написом « ОСОБА_12 », частину фанери та частину дерев`яної палиці (т.1 а.к.п.41-49).
У поданій апеляційній скарзі апелянт ставив питання про недопустимість як доказу винуватості ОСОБА_6 протоколу огляд місця події від 22.12.2023 року з фототаблицями та відеозаписом з тих підстав, що ця слідча дія була проведена з порушенням вимог КПК України, оскільки фактично було проведено обшук житла без звернення органу досудового розслідування до слідчого судді на отримання відповідного дозволу.
Ці доводи колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.
За змістом статей 214, 223, 237 КПК України, огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. 
Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою інакше, як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Тобто, законодавцем крім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме – можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє. У цьому кримінальному провадженні таку згоду було отримано.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, огляд місця події було проведено 21.12.2023 в с. Замостя Вижницького району на території сільського кладовища (т.1 а.к.п.13-21).
Також в рамках даного кримінального провадження були проведені огляди в домоволодінні ОСОБА_8 – матері обвинуваченого 21.12.2023 та 22.12.2023 за її добровільною письмовою згодою, що підтверджується її власноруч написаними заявами від 21.12.2022 (т.1 а.к.п.23) та від 22.12.2022 ( т.1 а.к.п.58).
Окрім того, з досліджених судом першої та апеляційної інстанції відеозаписів оглядів встановлено, що ОСОБА_8 надала усну згоду на проведення оглядів у її домоволодінні та не висловлювала будь-яких зауважень чи заперечень з приводу вказаної слідчої дії, сама проводила слідчих по своєму домогосподарству і вказала, де знаходиться прапор України, а тому у слідчого не було потреби звертатися до слідчого судді за дозволом на проведення обшуку всупереч волі домоволодільця, про що вказував апелянт.
Таким чином, дані обставини не ставлять під сумнів добровільність згоди власника житла – ОСОБА_8 на проведення огляду у її помешканні.
Це підтверджується також і матеріалами відеофіксації огляду від 22.12.2022, з якого встановлено, що під час проведення вказаної слідчої дії працівники поліції не вчиняли активних дій для виявлення слідів кримінального правопорушення, натомість, ОСОБА_6 самостійно вказав, де знаходиться фото ОСОБА_12 , частина фанери та дерев`яна палиця.
У своїй апеляційній скарзі захист посилається на те, що місцем події є могила на цвинтарі, де згідно з обвинувальним актом і відбулися безпосередні події, які підпадають під ознаки інкримінованого кримінального правопорушення, тому у домогосподарстві ОСОБА_8 мала бути проведена слідча дія – обшук житла за ухвалою слідчого судді.
Колегія суддів зауважує, що огляд місця події слідчим було проведено на безпосередньому місці події – кладовищі в с. Замостя Вижницького району.
При цьому у домогосподарстві була проведений саме огляд домогосподарства, про що і зазначено в описовій частині протоколу. 
При цьому, зазначення у бланках вказаних протоколів «протокол огляду місця події» не тягне за собою їх недопустимості як доказів, оскільки за змістом було проведено огляд домоволодіння.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що огляд домоволодіння, всупереч доводам захисту, проведений у відповідності до вимог КПК, істотного порушення прав та свобод обвинуваченого судом не встановлено, а тому він є належним та допустимим доказом. 
Колегія суддів погоджується з твердженням захисту про те, що суд першої інстанції помилково зіслався як на джерело доказів на показання, надані обвинуваченим ОСОБА_6 під час проведення огляду.
Разом з тим, вказане не є підставою для визнання протоколів огляду недопустимими доказами. У результаті проведення цих слідчих дій органом досудового розслідування було зібрано речові докази – синьо-жовтий стяг, дерев`яне руків`я від стягу, фотографію з написом « ОСОБА_12 », частину фанери та частину дерев`яної палиці, що обґрунтовано покладено в основу вироку як докази вини ОСОБА_6 .
Разом з тим, колегія суддів не ставить в основу вини показання обвинуваченого, надані під час проведення огляду 22.12.2023, а враховує показання, надані безпосередньо суду, у відповідності до положень ч.4 ст.95 КПК України.
Показання ОСОБА_6 про те, що вилучені під час огляду речі він знайшов на цвинтарі у смітнику та приніс їх додому, є непереконливими, та колегія суддів оцінює як обрану лінію захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вилучена під час огляду домоволодіння фотографія ОСОБА_12 , роздрукована на папері, не містить будь-яких пошкоджень від природніх факторів, слідів бруду та іншого, які би вказували на те, що вона була на смітнику. Аналогічно, з фото- та відеоматеріалів колегія суддів встановила, що вилучений в ході огляду Державний прапор України також не має слідів забруднень чи явних пошкоджень. Такий стан вказаних речей свідчить про те, що ОСОБА_6 їх викрав та одразу переніс до свого місця проживання.
Враховуючи вищенаведене, безпідставними є доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України.
Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, за результатами судового розгляду дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.297 КК України.
Проаналізувавши кожен із доводів апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів не знайшла підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , тому у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.
Разом з тим, слушними є доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання ОСОБА_6 , з огляду на таке.
Так, відповідно до положень ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Санкцією ч.1 ст.297 КК України передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційного нагляду на строк до трьох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на той самий строк.
Суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин що обтяжують чи пом`якшують покарання, дійшов висновку, що покарання у виді пробаційного нагляду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч.1 ст.59-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.
Згідно ч.2 ст.59-1 КК України, суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки:1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Частина 3 цієї статті також визначає перелік обов`язків, які суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду.
При цьому, з аналізу вищевказаних вимог кримінального закону вбачається, що положення, передбачені ч. 2 ст.59-1 КК України, є імперативною нормою.
Таким чином, при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду на обвинуваченого в обов`язковому порядку мають бути покладені обов`язки, передбачені п. п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, а також альтернативні, визначені частиною 3 цієї статті.
Однак, вказаних норм суд першої інстанції не дотримався та помилково призначив основне покарання за 1 ст.297 КК України, у виді пробаційного нагляду без застосування наглядових та соціально-виховних заходів.
Тобто, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_6 та призначаючи йому покарання за 1 ст. 297 КК України у виді пробаційного нагляду, суд першої інстанції не поклав на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59-1 КК України, що є обов`язковим у разі призначення такого виду покарання.
Відповідно до ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.
Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 1 «Про практику постановлення судами вироків при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», у разі коли в апеляційній скарзі ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого шляхом призначення йому більш суворого покарання, то у разі задоволення апеляційної скарги, вирок суду першої інстанції скасовується та ухвалюється новий вирок.
Враховуючи, що застосування обов`язків, передбачених ч.1, 2, 3 ст. 59-1 КК України, фактично погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_6 та вказує на необхідність застосування більш суворого покарання, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.
При призначенні покарання ОСОБА_6 колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, та дані про особу обвинуваченого, який вину не визнав відсутність обставин що пом`якшують чи обтяжують покарання.
З досліджених апеляційним судом документів, що характеризують особу обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_6 є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства, не працює, за характером неврівноважений, виявлені факти знущання над матір`ю, нанесення травм, внаслідок чого вона перебувала у лікарні, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №188 від 31.01.2024 року на час проведення експертизи та на період часу, до якого відноситься інкриміноване діяння, виявляв ознаки психічного розладу у формі розладів особистості та поведінки, помірно виражених, внаслідок органічного ураження головного мозку, наявні зміни психіки позбавляють його можливості в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує ( т.1 а к.п.82-89, 173).
Таким чином, колегія суддів на підставі ст.20 КК України визнає ОСОБА_13 обмежено осудним та враховує дану обставину при призначенні покарання.
Підсумовуючи викладене вище та зважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до висновку, що покарання у виді одного року пробаційного нагляду з покладення відповідних обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України відповідає вимогам законності та справедливості, буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. 
Таким чином, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 – відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 414, 420, 424, 532, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 грудня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 297 КК України скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 297 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду .
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.2 ст.59-1 КК України: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий   [підпис]    ОСОБА_1 

Судді     [підпис]    ОСОБА_2 

[підпис]    ОСОБА_3 

Згідно з оригіналом 
Суддя Чернівецького
апеляційного суду _________________ ОСОБА_1 
(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)
03.02.2026 
(дата засвідчення копії)