ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний номер справи: 653/1091/18  Головуючий у І-й інстанціі: Крапівіна О.П. 
Номер провадження: 22-ц/819/169/26     Доповідач: Воронцова Л.П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого (суддя- доповідач): Воронцової Л.П.,
суддів: Майданіка В.В.
Склярської І.В.,
секретаря Олійник К.О.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
представник відповідача - адвокат Плецька Юлія Вікторівна,
третя особа - Служба у справах дітей Генічеської РДА,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Плецької Юлії Вікторівни, яка діє від імені ОСОБА_2 на заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2018 року, ухвалене суддею Крапівіною О. П. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Служба у справах дітей Генічеської РДА, про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування над неповнолітньою дитиною,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування над неповнолітньою дитиною мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не приділяє належної уваги вихованню своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Зважаючи на вищевикладене просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його дитини, встановити опіку над неповнолітнім ОСОБА_3 , призначити її його опікуном.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Генічеського районного суду від 20 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Служба у справах дітей Генічеської РДА, про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування над неповнолітньою дитиною задоволено. 
Позбавлено ОСОБА_2 , 1981 року народження, батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлено піклування над неповнолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено його піклувальником тітку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог та можливості тітки бути опікуном свого племінника.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального права та неповноту судового розгляду.
У порушення вимог ч. 1, 2 ст. 189 ЦПК України, ч. 2 ст. 197 ЦПК України, п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України Генічеським районним судом підготовче судове засідання не було проведено, ухвали про закриття підготовчого судового засідання постановлено не було.
20.08.2018 суд розглянув справу по суті в одному судовому засіданні та постановив заочне рішення без вирішення питань та з`ясування обставин, що перешкоджали призначенню справи до розгляду по суті, незважаючи на призначення її до розгляду в загальному позовному провадженні.
Заочне рішення постановлено з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства - частини 4 статті 223 ЦПК України за відсутності доказів повторної неявки відповідача, належним чином не повідомленого про дату та час судового засідання. 
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-26/5-3033 від 17.03.2019, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 07.02.2018 по теперішній час, що територіально відноситься до Вознесенівського району м. Запоріжжя.
Суд не дотримався вимог процесуального закону щодо територіальної юрисдикції (підсудності) при відкритті провадження у справі, оскільки не пересвідчився у місці проживання відповідача. 
Відповідно до ч. 9 ст. 187 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України встановивши, що справа йому не підсудна, суд мав надіслати справу за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, тому відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК судове рішення, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю - за місцем знаходження відповідача, до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.
Оскільки суд на момент відкриття провадження по справі не встановив інформацію про місце реєстрації відповідача, відповідно всі процесуальні документи, як-то позовна заява та судові повістки про виклик не надсилались за місцем реєстрації відповідача і, відповідно, не були ним отримані, що позбавило останнього можливості скористатись процесуальними правами на подачу відзиву, звернення із клопотаннями, в т.ч. про закриття провадження у справі з підстав порушення підсудності тощо.
В матеріалах справи відсутні рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень відповідачу та відсутні відмітки про їх отримання або відмови від отримання, як і не містять доказів вручення відповідачу заочного рішення. 
ОСОБА_2 , починаючи із травня 2015 року перебував на військовій службі, виконуючи конституційний обов`язок, приймав участь в антитерористичній операції, а з 22.04.2023 він перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №256/38 від 06.05.2023.
Зазначені вище обставини свідчать про те, що перебуваючи з 2015 року по 2023 рік на військовій службі він був обмежений у вільному пересуванні, що позбавило його можливості постійного фізичного спілкування з сином, та було зумовлено об`єктивними обставинами - перебуванням на військовій службі в ЗСУ.
Будучи задіяним у гарячих точках під час АТО, та в подальшому після повномасштабного вторгнення рф, він не мав можливості отримувати поштову кореспонденцію та припускати, що є відповідачем у даній справі, звернутись із клопотанням про зупинення провадження з підстав перебування на військовій службі.
В обґрунтування доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав суд послався на єдиний доказ - висновок служби у справах дітей районної державної адміністрації від 22.06.2018 № 302/09-281/02/35. , однак він має рекомендаційний характер та є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом.
Відомості, що містяться у висновку є суперечливими та не доводять і не спростовують обставин спілкування батька із сином по телефону, перерахування сину на картку грошових коштів. 
Зазначені обставини мали бути перевірені судом, зокрема, шляхом опитування самої дитини - ОСОБА_3 , думка повинна бути врахована судом, як-то неодноразово наголошував Верховний Суд у справах даної категорії.
Будь-які інші докази судом не досліджувались та не враховувались.
Надані позивачкою докази не доводять обставин, які б давали підстави відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України позбавлення відповідача батьківських прав, а саме : свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків стосовно виховання дитини, абсолютної байдужості батька до дитини, фактів заподіяння шкоди дитині, або, що він становив загрозу для здоров`я та розвитку сина.
Відповідач вважає, що позбавлення його батьківських прав, враховуючи те, що він не відмовлявся від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажав спілкуватись та бачитись з дитиною, не втратив інтересу до дитини, до участі у її вихованні та має намір і вчиняє дії для відновлення з нею відносин не відповідатиме інтересам ОСОБА_4 .
Просив скасувати заочне рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20.08.2018, направити цивільну справу №653/1091/18 для розгляду за правилами територіальної підсудності до Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя.
Позиція інших учасників справи
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що не перешкоджає її розгляду.
В судове засідання учасники справи, які не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, місце і час розгляду справи, що не перешкоджає її розгляду в порядку частини 2 статті 372 ЦПК України.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 11.11.2025 визначено склад колегії суддів : суддя-доповідач Воронцова Л.П. , судді Майданік В.В., Склярська І.В.
Ухвалою суду від 14.11.2025 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків, витребувано справу із суду першої інстанції.
Ухвалою суду від 28.11.2025 відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою суду від 10.12.2025 справу призначено до судового розгляду на 12.01.2026.
Встановлені судом обставини справи
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . 
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У відповідності до свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є рідними сестрами. ОСОБА_7 змінила прізвище на " ОСОБА_8 ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 . ОСОБА_1 є рідною тіткою по матері ОСОБА_3 . 
Відповідно до висновку Служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації від 22.06.2018 р. № 302/09-281/02/35, ОСОБА_2 з 2002 року дитиною не цікавиться, за місцем перебування дитину не відвідує, матеріальну допомогу не надає. Дитина проживає з тіткою ОСОБА_1 . Зі слів дитини, останній раз він бачив батька 8 років тому. Служба виснувала, що відповідач самоусунувся від виховання та догляду своєї дитини.
2. Мотивувальна частина
Позиція суду апеляційної інстанції
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах, визначених статтею 303 ЦПК України колегія суддів дійшла наступного висновку. 
Відповідно до вимог частини 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Врахувавши, що відповідач у даній справі не був належним чином повідомлений про розгляд справи і рішення суду не отримував, колегія суддів, на виконання приписів частини 5 статті 12 ЦПК України ухвалила про задоволення клопотання його представника про долучення до справи документів, що свідчать про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 станом на дату подачі позову та відкриття провадження у справі.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно із частиною другою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (частина третя статті 155 СК України).
У відповідності до положень статей 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Верховний Суд з огляду на положення статті 166 СК України неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.
У рішенні у справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача(див. постановуВерховного Суду від 29 травня 2020 року у справі № 739/2159/18).
Відповідно до приписів частини шостої статті 19 СК України, колегія суддів не може погодитися з висновком Служби у справах дітей Генічеської РДА - єдиним доказом наданим позивачем суду та покладеним судом в основу судового рішення, оскільки він недостатньо обґрунтований та має для суду рекомендаційний характер, не містить посилань на виключні обставини, які могли б бути підставою для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Натомість, надані відповідачем суду апеляційної інстанції докази свідчать про перебування ОСОБА_2 безперервно, починаючи із 2015 року у складі ЗСУ, участі в АТО та захисті України від повномасштабного вторгнення рф, обмеженні, а іноді і неможливості спілкування із сином, участі у його житті, та спростовують факт умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
Незважаючи, що на момент ухвалення судом рішення у даній справі ОСОБА_9 виповнилося 16 років, суд не заслухав його думку щодо предмета спору.
Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених фактичних обставин справи, прийнявши до уваги, що позивачкою не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітнього сина, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні зазначених позовних вимог та вимог про призначення опікуна, які є похідними від первісних вимог. 
При цьому суд апеляційної інстанції приймає до уваги позицію батька, який заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно сина, тобто не втратив інтересу до дитини та зацікавлений у прийнятті участі в житті сина, налагодженні із ним стосунків.
З огляду на вище зазначене колегія суддів дійшла висновку про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог, відсутності підстав для задоволення позову.
Крім того заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про не повідомлення судом ОСОБА_2 про дату, місце і час розгляду справи, направлення йому копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі, оскільки у матеріалах справи такі докази відсутні. Зазначення судом у рішенні про належне повідомлення відповідача про дату, місце і час розгляду справи без вказівки якими саме доказами таке повідомлення підтверджується не сприймається судом апеляційної інстанції як таке, що відповідає вимогам ст.ст. 128, 130 ЦПК України.
Разом із тим колегія суддів критично оцінює надану представником відповідача копію довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-26/5-3033 від 17.03.2019, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , з 07.02.2018, оскільки викладена у ньому інформація спростовується листом Управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області № 2301.3-143/23.1-26 від 07 січня 2026 року, згідно якого ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 07.02.2019, тобто на день відкриття провадження судом першої інстанції провадження у даній справі та ухвалення у справі рішення відповідач не мав зареєстрованого місця проживання у м. Запоріжжі.
Отже у даній справі відсутні підстави скасування судового рішення із направленням справи до суду за визначеною підсудністю.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, місце і час засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якого діє адвокат Плецька Юлія Вікторівна задовольнити частково.
Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20 серпня 2018 року скасувати, ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Генічеської РДА, про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування над неповнолітньою дитиною відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено 12.01.2026.

Головуючий      Л.П. Воронцова

Судді:       В.В. Майданік

І.В. Склярська