ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року	Львів	Справа № 380/18283/24 пров. № А/857/34706/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року (ухвалене головуючим – суддею Качур Р.П. в м. Львові) у справі № 380/18283/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, 

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила:
відкрити окреме провадження про відшкодування моральної шкоди внаслідок невиконання судових рішень національних судів по справах № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22, № 463/6302/17 (дані рішення всі є в реєстрі судових справ) та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року «Яворовенко та інші проти України» відповідачами по справі, внаслідок чого позивач не може оформити пенсію за віком та офіційно прав зв`язку з несплатою податків за період з 26.04.2005 по сьогоднішній день 27.08.2024, день написання позову на підставі експертизи Хмельницького відділення КНДІСЕ;
стягнути кошти з відповідачів по справі моральну та матеріальну шкоду відповідно висновку експерта;
стягнути сумарно з відповідачів по справі за моральну та матеріальну шкоду за оплату висновку експерта;
нарахування позивачці середньомісячної заробітної плати з індексацією, компенсацією боргу за період з 23.11.2020 року по день винесення судом рішення; 
зобов`язання уповноважених осіб Львівської міської ради, виконком Львівської міської ради нарахувати середньомісячну заробітну плату з індексацією, компенсацією боргу за період з 23.11.2020 року;
зобов`язати уповноважених осіб Львівської міської ради, виконком Львівської міської ради нарахувати кошти за невикористані відпустки за період з 2010 року по даний час, враховуючи те, що останнє звільнення відбулось 23.11.2020 року;
стягнути кошти з відповідачів по справі Відділу примусового виконання судових рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Винниківську міську раду, Виконком Винниківської міської ради, Львівську міську раду, Виконком Львівської міської ради за моральну та матеріальну шкоду та оплату висновків експерта Хмельницького відділення КНДІСЕ;
стягнути кошти з відповідачів по справі Відділу примусового виконання судових рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Винниківську міську раду, Виконком Винниківської міської ради, Львівську міську раду, Виконком Львівської міської ради за моральну та матеріальну шкоду відповідно до висновку експерта Хмельницького відділення КНДІСЕ;
визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Винниківську міську раду, Виконком Винниківської міської ради, Львівську міську раду, Виконком Львівської міської ради щодо тривалого невиконання рішень Національних судів по справі № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року «Яворовенко та інші проти України».
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 відмовлено в порядку п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди через невиконання судових рішень та неможливість оформлення пенсії за віком, оскільки такий не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2024 у справі № 380/18283/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 380/18283/24 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.2024, з урахуванням ухвали судді Львівського окружного адміністративного суду від 02.01.2025 про виправлення описки в судовому рішенні, прийнято до розгляду справу № 380/18283/24 для продовження розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху; зобов`язано позивачку уточнити підстави позову, зазначивши які дії відповідачів є підставою для стягнення моральної шкоди.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 закрито провадження у справі 380/18283/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Винниківської міської ради Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2025 у справі № 380/18283/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 скасовано, і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду Качур Р.П. від 21.03.2025 прийнято адміністративну справу № 380/18283/24 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про відшкодування моральної та матеріальної шкоди до провадження; розгляд адміністративної справи № 380/18283/24 продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог (вх. № 27582 від 02.04.2025).
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що відповідачами допущено тривале невиконання судових рішень, зокрема у справах № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22, № 463/6302/17. Стверджувала, що бездіяльність та протиправність дій Львівської міської ради, Винниківської міської ради полягають в тому, що Львівська міська рада, Винниківська міська рада, Виконком Винниківської міської ради тривалий час не виконують рішення національних судів, рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 «Явороненко та інші України», невиплати середньомісячної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу несплати податків за період з 26.04.2005 року по даний час або по день винесення судами рішень № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22, № 463/6302/17 до Пенсійного фонду України у Львівській області. Повідомила про наявність протиправного невідновлення трудової книжки, яка б відповідала вимогам п. 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції, Міністерством соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58 з повним стажем роботи з 1983 року по даний час без записів незаконних розпоряджень, які визнані судами, як нікчемні, а саме розпорядження від 26.04.2005, 03.11.2016, 05.12.2016, 24.04.2017, 23.11.2020. Вказала, що вона не змогла припустити до своїх посадових обов`язків. Зазначила, що Львівська міська рада після її ліквідації та реорганізації посади заступника мера з соціально-економічних питань № 349 від 14.05.2021 до 30.07.2021 без виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 «Яворовенко та інші проти України» та рівноцінної посади позивачці, як заступнику міського голови із соціально-економічних питань м. Винники та в черговий раз звільнили позивачку з посади міського голови із соціального-економічних питань м. Винники 23.11.2020 № 190к. Вважає, що останнім днем її звільнення є 23.11.2020, а не 26.04.2005. Вважає, що нарахування повинно бути проведене згідно з останнім розпорядженням від 23.11.2020 № 190к відповідно до п. 5, 8 Порядку № 100, згідно з пунктом 5 Порядку № 270 під час звільнення державного службовця його виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні додаткової відпустки та стягнення коштів до Пенсійного фонду України із нарахованої середньомісячної заробітної плати за весь період з 26.04.2005 по день остаточного виконання рішення суду. Стверджує, що такі дії спричинили позивачці моральні страждання, що на думку позивачки підтверджується висновком експерта Хмельницького відділення КНДІСЕ, тому вона звернулася до суду із цим позовом. Крім того, позивачка вважає, що позивачка має право на нарахування та виплату їй компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.07.2025 адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Львівську міську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 10.10.2024 до 22.07.2025 згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невиконання судових рішень у справах № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Львівська міська рада як правонаступник Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради зобов`язана нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 10.10.2024 по день ухвалення рішення у цій справі та виплатити їй відповідну суму.
Також суд зазначив, що право на отримання компенсації за невикористану відпустку було позивачкою реалізоване через судове рішення у справі № 2а-1041/08. Особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, як це передбачено частиною першою статті 383 КАС України або звернутися до суду про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. Дане звернення відбувається шляхом подання відповідної заяви, а не шляхом подання нової позовної заяви.
В свою чергу, суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ, оскільки на виконання судових рішень у справах № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22 не вжив належних та достатніх заходів з метою стягнення з Виконавчого комітету Винниківської міської ради у примусовому порядку на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд зазначив таке.
У цій справі вимога про стягнення моральної шкоди пов`язана із невиконанням судових рішень, поряд з цим у експертному дослідженні моральна шкода стосується питань, пов`язаних із звільненням позивачки з роботи. За таких обставин, суд критично оцінив наявність підстав для врахування висновку експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження за заявою ОСОБА_2 від 30.01.2024 № 2785/23-26 при вирішенні цієї справи.
З цих же міркувань, суд першої інстанції виснував, що не підлягає задоволенню позовна вимога про відшкодування позивачці витрат, пов`язаних із оплатою висновку експерта.
Також, суд зазначив, що позивачкою не надано доказів спричинення їй матеріальної шкоди, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивачка, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, або направити в суд першої інстанції для дослідження доказів відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України.
Зокрема в апеляцій скарзі зазначає, що при нарахуванні середньомісячної заробітної плати, стягненні її з індексацією, компенсацією, коригуванням боргу за час вимушеного прогулу за період з 2010 по 2024, або по день прийняття судом рішення, має враховуватись останнє звільнення згідно наказу від 23.11.2020 за № 190к, а не 26.04.2025, оскільки рішення суду від 30.12.2008 у справі № 2а-1041/08 не виконано. Крім того зазначає, що кожна людина має право на відшкодування невикористаних відпусток. Суд першої інстанції безпідставно залишив дану позовну вимогу та право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди за невикористані відпустки.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 у справі № 2а-1041/08 позов ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, третьої особи голови Винниківської міської ради Уварова С. про визнання незаконним розпорядження голови Винниківської міської ради № 17 від 26.04.2005 про звільнення ОСОБА_1 , зобов`язання відповідача зробити записи у трудовій книжці ОСОБА_1 про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України та про поновлення на роботі, стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 29988,20 грн, стягнення компенсації за невикористану відпустку у розмірі 500,01 грн, стягнення моральної шкоди в сумі моральної шкоди у розмірі 22000,00 грн та стягнення судових витрат у сумі 5000,00 грн задоволено частково. 
Визнано незаконним розпорядження голови Винниківської міської ради № 17 від 26.04.2005 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника міського голови з соціально-економічних питань згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005. 
Зобов`язано Винниківську міську раду здійснити відповідні записи у трудовій книжці ОСОБА_1 : про визнання недійсним попереднього запису про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України; про поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді заступника міського голови м. Винники з соціально-економічних питань з 26.04.2005. 
Стягнуто з Винниківської міської ради в користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 30646,56 грн. 
Стягнуто з Винниківської міської ради в користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.03.2004 по 01.03.2005 та з 01.03.2006 по 26.04.2005 у розмірі 500,01 грн. 
Стягнуто з Винниківської міської ради в користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. 
Стягнуто з місцевого бюджету Винниківської міської ради здійснені ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2019 у справі № 813/719/16 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Департаменту ДВС Міністерства юстиції України задоволено частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року скасовано. Ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Винниківської міської ради Львівської області, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, щодо не поновлення ОСОБА_1 на роботі на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.02.2008 № 2а-1041/08 та рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 17.07.2014.
Визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 № 2а-1041/08 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Визнано протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України та Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо закриття виконавчих проваджень від 18.02.2016 ВП №  44366223 та від 16.02.2016 ВП № 15410374, ВП № 15409960.
Зобов`язано Департамент державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України, Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області скасувати постанови про закриття виконавчих проваджень від 18.02.2016 ВП № 44366223 та від 16.02.2016 ВП № 15410374, ВП № 15409960 відповідно та поновити виконавчі провадження.
Зобов`язано Винниківську міську раду Львівської області, Виконавчий комітет Винниківської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду з 03.12.2010 по 06.05.2019.
Стягнуто з Винниківської міської ради Львівської області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2650 грн, моральну шкоду в сумі 5000 грн, матеріальну шкоду в сумі 7500,00 грн, згідно поданих квитанцій за лікування.
Стягнуто з Виконавчого комітету Винниківської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2650 грн., моральну шкоду в сумі 5000 грн, матеріальну шкоду в сумі 7500,00 грн, згідно поданих квитанцій за лікування.
Стягнуто з Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2650 грн, моральну шкоду в сумі 5000 грн, матеріальну шкоду в сумі 7500,00 грн, згідно поданих квитанцій за лікування.
Стягнуто з Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2650 грн, моральну шкоду в сумі 5000 грн, матеріальну шкоду в сумі 7500,00 грн, згідно поданих квитанцій за лікування.
В решті позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 813/5929/15 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 у справі № 813/5929/15 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Винниківської міської ради, виконавчого комітету Винниківської міської ради щодо непоновлення ОСОБА_1 на роботі, на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014, починаючи з 06.05.2019 по 24.09.2019.
Визнано протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014, починаючи з 06.05.2019 по 24.09.2019.
Зобов`язано Винниківську міську раду та виконавчий комітет Винниківської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з проведенням індексації цих сум, за період з 06.05.2019 по 24.09.2019.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2023 у справі № 463/6946/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 у справі № 463/6946/22 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови м. Винники від 23.11.2020 за №190К «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Визнано протиправною бездіяльність Винниківської міської ради, виконавчого комітету Винниківської міської ради щодо непоновлення ОСОБА_1 на роботі, на виконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014.
Визнано протиправною бездіяльність Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо невиконання рішення ЄСПЛ від 17.07.2014.
Зобов`язано Винниківську міську раду та виконавчий комітет Винниківської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з проведенням індексації цих сум, за період з 03.12.2010 по 24.09.2019.
Стягнуто з Винниківської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25000 грн.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 у справі № 463/6302/17 закрито провадження в частині позовних вимог про визнання незаконними, протиправними розпорядження Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради про звільнення позивача 03.11.2016 року, 05.12.2016 року, 21.04.2017 року без попереднього поновлення на роботі за рішенням суду та зупинити їх і скасувати.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 у справі № 463/6302/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, яка полягає в тому, що позивача не було поновлено на попередній роботі за рішеннями судів, але звільнено 03.11.2016, 05.12.2016, 21.04.2017 без поновлення на роботі.
Зобов`язано Львівську міську раду виготовити та видати ОСОБА_1 «Дублікат» її трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним згідно п.2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58.
Стягнуто з Львівської міської ради (як правонаступника Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 25000 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено, що судові витрати стягненню не підлягають.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі № 463/6302/17 ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 про закриття провадження, в частині позовних вимог про визнання незаконними, протиправними розпоряджень Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради про звільнення позивачки від 03.11.2016, від 05.12.2016, від 21.04.2017, без попереднього поновлення на роботі за рішенням суду, їх зупинення і скасування, скасувати та прийняти постанову, якою справу № 463/6302/17 направити для продовження розгляду у вказаній частині позовних вимог.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі № 463/6302/17 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Львівської міської ради задоволено частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.08.2023 у справі № 463/6302/17 скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Винниківської міської ради щодо видачі ОСОБА_1 дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 19.07.2019, який не відповідає п. 2.10 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58.
Зобов`язано Львівську міську раду видати ОСОБА_1 дублікат трудової книжки у якій зазначити повний стаж роботи ОСОБА_1 , з 1983 року по день видачі дублікату трудової книжки, без зазначення в ній розпорядження міського голови м. Винники від 03.11.2016 № 209к «Про звільнення ОСОБА_1 », розпорядження міського голови м. Винники від 05.12.2016 № 231к «Про внесення змін в розпорядження міського голови № 209к від 03.11.2016», розпорядження міського голови м. Винники від 21.04.2017 № 105к «Про внесення змін в розпорядження міського голови № 209 к від 03.11.2016».
Стягнуто з Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, заподіяної порушенням прав ОСОБА_1 під час видачі дублікату трудової книжки.
У задоволенні інших позовних вимог, крім тих, які направлені для продовження розгляду до суду першої інстанції, відмовлено.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 у справі № 380/18284/24, яке набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Винниківської міської ради Виконавчого комітету Винниківської міської ради, Львівської міської ради Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Зобов`язано Львівську міську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 25.11.2023 до 09.10.2024 згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невиконання судових рішень у справах № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Згідно з висновком експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження за заявою ОСОБА_2 від 30.01.2024 № 2785/23-26 на вирішення судового експертного дослідження поставлені такі питання: 
1. Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для ОСОБА_1 . Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода)?
2. Який можливий розмір моральної шкоди за спричинені страждання?
3. Як повпливало на психологічний та матеріальний стан ОСОБА_1 незаконне відкриття кримінальної справи № 466/9556/13-к в Шевченківському районному суді м. Львова?
За результатами проведеного дослідження експерт дійшов висновку про те, що ситуація, яка досліджується є психотравмувальною для ОСОБА_1 та їй завдано страждань (моральної шкоди). Згідно зазначеної ситуації психологічний вплив психотравмуючої ситуації мав для ОСОБА_1 глибокий та тривалий характер, що зумовило негативні зміни психоемоційної і соціальної сфер існування, порушені життєві та професійні зв`язки, зруйнована ділова репутація, неможливість продовжувати звичне активне життя та плин буття особистості, з допущенням обмеження прав і свобод та приниженням честі і гідності як громадянина.
Виявлені психотравмуючі фактори для ОСОБА_1 мали наслідки в досліджуваній ситуації, такі як:
- перебування в стані захисту від незаконних рішень про звільнення з роботи, невиконанням судового рішення;
- втрати ОСОБА_1 суспільних зав`язків які були до моменту досліджуваної події, зневіра у загально-людських цінностях;
- ускладнення стану здоров`я, тривале лікування яке продовжується пошук додаткових ресурсів для відновлення своїх сил спричинили ОСОБА_1 моральні страждання (моральну шкоду) та стали причинно-наслідковим зв`язком в ситуації, що розглядається у справі для визначення орієнтованого розміру відшкодування моральних страждань.
З психологічної точки зору відшкодування нанесеної ОСОБА_1 моральної шкоди, може дорівнювати грошовому еквіваленту в 40,5 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом. 
Відповісти на питання про вплив на психологічний та матеріальний стан ОСОБА_1 відносно незаконного відкриття кримінальної справи № 466/9556/13-к в Шевченківському районному суді м. Львова в даному дослідженні не представляється можливим, оскільки відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертних та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮ України від 08.10.1998 № 93/5 та Методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз (у редакції наказу МЮ України від 22.02.2019 № 563/5), дане питання є поза межами компетенції судового експерта психолога.
Вважаючи, що у спірному випадку наявні підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди, середньомісячну заробітну плату з індексацією, компенсацією боргу, а також щодо визнання бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Винниківську міську раду, Виконком Винниківської міської ради, Львівську міську раду, Виконком Львівської міської ради щодо тривалого невиконання рішень Національних судів по справі № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року «Яворовенко та інші проти України» протиправною, тому позивачка звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Позовні вимоги у цій справі заявлені у зв`язку з невиконанням відповідачами рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року, судових рішень у справах № 2а-1041/08, № 463/6946/22,  № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22, № 463/6302/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд встановив, що обставини щодо невиконання суб`єктами владних повноважень рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 та рішень судів у справах № 2а-1041/08, № 463/6946/22 не доказуються, оскільки встановлені судом у справах № 813/719/16, 813/5929/15, № 380/20465/23, № 380/18284/24.
На дату вирішення спору відповідачі не надали суду жодних доказів виконання судових рішень у вищевказаних справах, якими встановлено порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 .
Згідно із ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. 
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Разом з цим, у позовних вимогах позивачка просила зобов`язати нарахувати їй середньомісячну заробітну плату з індексацією, компенсацію боргу за період з 23.11.2020 по день винесення судом рішення; зобов`язати уповноважених осіб Львівської міської ради, виконком Львівської міської ради нарахувати середньомісячну заробітну плату з індексацією, компенсацією боргу за період з 23.11.2020; зобов`язати уповноважених осіб Львівської міської ради, виконком Львівської міської ради нарахувати кошти за невикористані відпустки за період з 2010 року по даний час, враховуючи те, що останнє звільнення відбулось 23.11.2020.
Так, у справі № 813/719/16 суд зобов`язав Винниківську міську раду Львівської області, Виконавчий комітет Винниківської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду з 03.12.2010 року по 06.05.2019. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2023 у справі № 463/6946/22 задоволено вимоги щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з проведенням індексації цих сум, за період з 03.12.2010 по 24.09.2019.
У справі № 380/20465/23 зобов`язано Львівську міську раду нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 25.09.2019 по 24.11.2023 згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. 
У справі № 380/18284/24 зобов`язано Львівську міську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 25.11.2023 до 09.10.2024 згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
Крім того, позовні вимоги в частині нарахування та сплати «з індексацією, компенсацією, коригуванням боргу, за ранг, категорію, стаж роботи, премії, тощо» також вирішувалися в межах розгляду справ №№ 813/716/16, 813/5929/15. 
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані вище позовні вимоги за період 23.11.2020 по 09.10.2024 задоволенню не підлягають, оскільки такі вже вирішенні в межах справ № 813/716/16, 463/6946/22, № 380/20465/23 та справи № 380/18284/24.
З урахуванням наведеного вище у задоволенні вимоги – зобов`язати нарахувати позивачці середньомісячну заробітну плату з індексацією, компенсацію боргу за період з 23.11.2020 року по день винесення судом рішення; зобов`язати уповноважених осіб Львівської міської ради, виконком Львівської міської ради нарахувати середньомісячну заробітну плату з індексацією, компенсацією боргу за період з 23.11.2020 року; зобов`язати уповноважених осіб Львівської міської ради, виконком Львівської міської ради нарахувати кошти за невикористані відпустки за період з 2010 року по даний час, враховуючи те, що останнє звільнення відбулось 23.11.2020 року по 09.10.2024 слід відмовити.
Щодо подальшого періоду, то суд встановив, що рішення суду у справі № 2а-1041/08 та у справі № 463/6946/22 відповідачі не виконали.
Відповідно до 236 Кодексу Законів про працю України України (далі – КЗпП України) Львівська міська рада як правонаступник Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради зобов`язана нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 10.10.2024 по день ухвалення рішення у цій справі та виплатити їй відповідну суму.
Середній заробіток працівника, відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці», визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100 в редакції спірних правовідносин).
Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 2 Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
В матеріалах справи відсутня довідка про розмір середньоденної (середньомісячної) заробітної плати позивачки.
А тому, з метою захисту прав позивачки необхідно зобов`язати Львівську міську раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 10.10.2024 до 22.07.2025 згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. 
Щодо вимог позивачки про зобов`язання уповноважених осіб Львівської міської ради, виконком Львівської міської ради нарахувати кошти за невикористані відпустки за період з 2010 року по даний час то потрібно зазначити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину – особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (чинного на час звільнення позивачки) державним службовцям надається щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законодавством не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою допомоги для оздоровлення у розмірі посадового окладу.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивачці присуджено компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.03.2004 по 01.03.2005 та з 01.03.2005 по 26.04.2005 у розмірі 500,01 грн відповідно до постанови Львівського окружного адміністративного суду від 30.12.2008 у справі № 2а-1041/08.
Відтак, право на отримання компенсації за невикористану відпустку було позивачкою реалізоване через судове рішення у справі № 2а-1041/08.
Зазначене також встановлено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2021 у справі № 813/5929/15, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.05.2024 у справі № 380/20465/23, а також рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 у справі № 380/18284/24.
Колегія суддів, звертає увагу на те, що процесуальне законодавство визначає види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст.382 - 382-3 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).
Наведені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення ст.383 КАС України.
З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
А тому, правильно зазначив суд першої інстанції, що дане звернення, щодо невиконання судового рішення, відбувається шляхом подання відповідної заяви, а не шляхом подання нової позовної заяви.
З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання уповноважених осіб Львівської міської ради, Виконкому Львівської міської ради, як правонаступника Винниківської міської ради, Виконкому Винниківської міської ради сплатити кошти за невикористані відпустки та додаткові відпустки «відповідно до п. 5, 8 Порядку № 100 за весь період з 26.04.2005 в 2024 році, або по день остаточного виконання рішення суду».
Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності посадових осіб Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, які не вжили належних заходів реагування щодо виконання судових рішень у справах № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22, № 463/6302/17 то слід відмітити таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною 1 ст. 18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Обставини щодо невиконання відповідачами рішення у справах № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22 були предметом розгляду Львівського окружного адміністративного суду та Восьмого апеляційного адміністративного суду під час розгляду справи № 380/20465/23.
Під час розгляду справи № 380/20465/23 суд встановив, що державний виконавець у межах виконання судових рішень у справах № 2а-1041/08 та № 813/719/16 вчинив усі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» з метою спонукання боржників виконати рішення: звернення із вимогами, накладення штрафів на боржників, звернення з поданням про відкриття кримінального провадження.
Суд надає оцінку діям Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо виконання рішень у справах №№ 2а-1041/08 та 813/719/16 у період, що не охоплюється встановленим судом у вищевказаній справі, а також у справі № 380/18284/24.
Суд першої інстанції правильно встановив, що у порядку примусового виконання рішень судів не вжиті заходи з метою стягнення на користь позивачки середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Також на виконанні у ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ перебувають: виконавче провадження № 73536458 з виконання виконавчого листа № 463/6946/22, виданого 22.09.2023 Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання виконавчого комітету Винниківської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з проведенням індексації цих сум, за період з 03.12.2010 по 24.09.2019, у якому 08.12.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; виконавче провадження № 73537215 з виконання виконавчого листа № 463/6946/22, виданого 22.09.2023 Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Винниківської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з проведенням індексації цих сум, за період з 03.12.2010 по 24.09.2019, у якому 08.12.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження; виконавче провадження № 73537084 з виконання виконавчого листа № 463/6946/22, виданого 22.09.2023 Львівським окружним адміністративним судом про стягнення з Винниківської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25000 грн, у якому 08.12.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Постанову про відкриття виконавчого провадження № 73537215 прийнято 08.12.2023, а постанову про зупинення виконавчого провадження прийнято 04.10.2024; постанову про відкриття виконавчого провадження № 73537084 прийнято 08.12.2023, а постанову про зупинення виконавчого провадження - 04.10.2024; постанову про відкриття виконавчого провадження № 73536458 прийнято 08.12.2023, а постанову про зупинення виконавчого провадження - 04.10.2024.
Тобто державний виконавець тривалий час не вчиняв жодних заходів з метою примусового виконання судового рішення у згаданій вище справі та стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з проведенням індексації цих сум, за період з 03.12.2010 по 24.09.2019.
Також у ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ перебуває виконавче провадження № 71661428 з виконання виконавчого листа № 813/5929/15, виданого 21.09.2022 Тернопільським окружним адміністративним судом про зобов`язання Винниківської міської ради та нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, з проведенням індексації цих сум, за період з 06.05.2019 по 24.09.2019, у якому 27.04.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Вказані вище обставини встановлені рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2024 у справі № 380/18284/24, яке набрало законної сили.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.06.2024 замінено боржника із Винниківської міської ради  на Львівську міську раду, у зв`язку з чим державним виконавцем 18.07.2024 винесено постанову про заміну сторони боржника у виконавчому провадженні.
03.10.2024 державний виконавець прийняв постанову про накладення штрафу на боржника.
Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не надав доказів вчинення інших виконавчих дій з метою виконання судового рішення у цій справі.
Щодо виконання рішення суду у справі № 463/6302/17 (постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2024 № 463/6302/17), то позивачка не надала доказів того, що вона зверталася до органу державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання постанови суду апеляційної інстанції у цій справі.
Відтак, враховуючи, що ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ на виконання судових рішень у справах № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22 не вжив належних та достатніх заходів з метою стягнення з Виконавчого комітету Винниківської міської ради у примусовому порядку на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, бездіяльність ВПВР УЗПВР у Львівській області ЗМУ МЮ належить визнати протиправною.
В іншій частині вказані вище позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди, суд зазначає таке.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Приписами ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України) (п. 57).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
У розвиток цих положень у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53).
Наявність зазначених вище обставин з урахуванням розподілу тягаря доказування підлягає доказуванню особою, яка заявляє вимогу про відшкодування моральної шкоди.
Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.
Так, вимоги щодо відшкодування моральної шкоди позивачка обґрунтовує тим, що тривалим невиконанням рішень суду у справах № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року «Яворовенко та інші проти України» їй завдано матеріальної та моральної шкоди, що підтверджується висновком експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження за заявою ОСОБА_2 від 30.01.2024 № 2785/23-26.
Згідно з висновком експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження за заявою ОСОБА_2 від 30.01.2024 № 2785/23-26 на вирішення судового експертного дослідження поставлені такі питання: 
1. Чи є ситуація, що досліджується за справою, психотравмувальною для ОСОБА_1 . Якщо так, то чи завдані ОСОБА_1 страждання (моральна шкода)?
2. Який можливий розмір моральної шкоди за спричинені страждання?
3. Як повпливало на психологічний та матеріальний стан ОСОБА_1 незаконне відкриття кримінальної справи № 466/9556/13-к в Шевченківському районному суді м. Львова?
Таким чином, вказаним висновком не досліджувалося наявність понесення моральних чи інших страждань у зв`язку з тривалим невиконанням рішень суду у справах № 2а-1041/08, № 813/719/16, № 813/5929/15, № 463/6946/22 та рішення ЄСПЛ від 17.07.2014 року «Яворовенко та інші проти України».
Суд першої інстанції правильно врахував, що однією з підстав проведення експертного дослідження було тривале невиконання рішення ЄСПЛ від 29.03.2018 року «Рашитов та інші проти України». Суд зазначає, що питання, пов`язані з виконанням/невиконанням рішення ЄСПЛ від 29.03.2018 року «Рашитов та інші проти України» не досліджується судом у цій справі. Крім того, експертом досліджено питання спричинення позивачці моральної шкоди, зокрема крізь призму кримінальних проваджень Шевченківського та Личаківського районних судів м. Львова (№ 466/9556/13-а, № 463/954/19, № 463/1257/21, № 463/10547/21,  № 461/4204/22, № 463/6835/23, № 463/4214/23, № 463/11917/23).
Ба більше, у цій справі вимога про стягнення моральної шкоди пов`язана із невиконанням судових рішень, поряд з цим у експертному дослідженні моральна шкода стосується питань, пов`язаних із звільненням позивачки з роботи. За таких обставин, суд критично оцінює наявність підстав для врахування висновку експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження за заявою ОСОБА_2 від 30.01.2024 № 2785/23-26 при вирішенні цієї справи.
Разом із тим, судом апеляційної інстанції не встановлено характеру та обсягу страждань, яких позивачка зазнала внаслідок дій відповідачів, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я.
Також не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями чи бездіяльністю відповідачів та необхідністю відшкодування моральної шкоди. Такі обставини не можуть слугувати беззаперечним доказом понесення моральних страждань.
З цих же міркувань, не підлягає задоволенню позовна вимога про відшкодування позивачці витрат, пов`язаних із оплатою висновку експерта.
Також позивачкою не надано доказів спричинення позивачці матеріальної шкоди, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог. 
Відтак, суд першої інстанції правильно виснував про відмову в задоволенні позову в цій частині.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 липня 2025 року (у справі № 380/18283/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула