Справа № 135/1/26 
Провадження № 1-кп/135/1/26 

ВИРОК
іменем України

26.01.2026       м. Ладижин 

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області кримінальне провадження № 12025020240000212 від 21 жовтня 2025 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
31.12.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 300/ПУ/3787/П/дск сержанта ОСОБА_3 призначено на посаду старшого вогнеметника 3 вогнеметного відділення взводу радіаційного, хімічного та бактеріологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та поставлено на усі види забезпечення.
ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до статей 11, 16, 49, 127–128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний, зокрема, свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).
Статтями 3–4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, зокрема, що військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за додержання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України та накази командирів.
24.02.2022 Указом Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань оголошено проведення загальної мобілізації на території України.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався, а востаннє – відповідно до Закону України № 4643-ІХ від 21.10.2025 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким продовжено строк дії воєнного стану з 05 год 30 хв 05.11.2025 строком на 90 діб, – та триває по теперішній час.
У порушення зазначених норм законодавства України військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 учинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
Сержант ОСОБА_3 , призначений на посаду старшого вогнеметника 3 вогнеметного відділення взводу радіаційного, хімічного та бактеріологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , діючи всупереч вимогам статей 17, 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, після закінчення наданої йому відпустки для лікування після поранення, без поважних причин, в умовах воєнного стану 28.07.2024 під час чергової перевірки особового складу, який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 з утриманням у списках особового складу взводу радіаційного, хімічного та біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , не з`явився до місця несення служби, за місцем служби був відсутній, на телефонні дзвінки не відповідав, командування військової частини про своє місце перебування не повідомляв, відповідні документи щодо його перебування на лікуванні або затримання правоохоронними органами у військовій частині НОМЕР_1 були відсутні, на службу не повернувся, чим без поважних причин не з`явився вчасно на військову службу та тривалий час ухилявся від її проходження.
Отже, військовослужбовець ОСОБА_3 в умовах воєнного стану після закінчення відпустки для лікування не з`явився вчасно на військову службу (крім строкової служби) без поважних причин, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.
ІІ. Позиція обвинуваченого
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнав у повному обсязі, дав послідовні та правдиві показання, які відповідають викладеним в обвинувальному акті фактичним обставинам вчинення кримінального правопорушення, висловив жаль з приводу вчиненого та погодився нести визначену законом кримінальну відповідальність.
ОСОБА_3 пояснив, що під час проходження військової служби отримав поранення, у зв`язку з чим був госпіталізований до медичного закладу в м. Житомир, а після проходження там лікування прибув додому в м. Ладижин, де проходив місячний курс реабілітації. Після завершення цього курсу він повинен був повернутися до військової частини, однак цього не зробив, попри телефонні дзвінки командира, який попереджав його про наслідки нез`явлення на військову службу. Вказав, що причинами неповернення до військової частини вважає свій, на його думку, незадовільний стан здоров`я (постійні головні болі, епізоди втрати свідомості), а також зневіру у можливості належного оформлення документів та проходження воєнно-лікарської комісії.
Водночас обвинувачений підтвердив, що був обізнаний з умовами несення військової служби, порядком оформлення відпустки для лікування та проходження ВЛК, розумів обов`язок своєчасно повернутися до місця служби після закінчення курсу реабілітації й усвідомлював наслідки несвоєчасного повернення на військову службу. Пояснив, що весь час своєї відсутності перебував вдома в м. Ладижин, де працював неофіційно на будівництві, до військових органів правопорядку, командування військової частини чи закладів охорони здоров`я з приводу свого стану здоров`я та неможливості повернення до служби у цей період не звертався. Також зазначив, що на даний час бажання проходити військову службу не має, мотивуючи це незадовільним станом свого здоров`я.
ІІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та викладені в обвинувальному акті, суд, пересвідчившись, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, усвідомлюють характер пред`явленого обвинувачення, а також відсутність будь-яких сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснив учасникам провадження положення статті 349 КПК України.
За згодою сторін суд провів судовий розгляд щодо всіх обставин кримінального провадження із застосуванням правил, передбачених частиною 3 статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів, окрім допиту обвинуваченого та дослідження поданих стороною захисту й обвинувачення документів, що характеризують особу обвинуваченого та стосуються його проходження військової служби й стану здоров`я. На підставі узгоджених сторонами фактичних даних суд визнав встановленими обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені у розділі І цього вироку.
Під час судового розгляду, роз`яснюючи обвинуваченому його права та наслідки визнання вини, суд також звернув увагу ОСОБА_3 на положення частини 5 статті 401 КК України. Суд роз`яснив обвинуваченому, що особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 КК України, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора або суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби. ОСОБА_3 у ході досудового розслідування та судового розгляду з таким клопотанням не звертався, наміру повернутися для подальшого проходження військової служби не висловлював, у зв`язку з чим підстав для вирішення питання про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі частини 5 статті 401 КК України суд не встановив.
IV. Стаття (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
За встановлених у судовому засіданні обставин суд вважає доведеним, що військовослужбовець ОСОБА_3 в умовах воєнного стану, будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), після закінчення наданої йому відпустки для лікування без поважних причин не з`явився вчасно на військову службу та тривалий час ухилявся від її проходження. З огляду на це суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.
V. Мотиви призначення покарання
Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд керується статтею 65 Кримінального кодексу України, відповідно до якої суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної норми Особливої частини КК, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, а також обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і визначає покарання, необхідне й достатнє для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Вчинене ОСОБА_3 кримінальне правопорушення відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, яке вчинене в умовах воєнного стану проти встановленого порядку несення військової служби, що об`єктивно підриває військову дисципліну, боєздатність військової частини та створює загрозу для обороноздатності держави.
Оцінюючи тривалість протиправної поведінки обвинуваченого, суд виходить з того, що його нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин та подальше ухилення від проходження військової служби мали місце впродовж періоду з 28 липня 2024 року (час нез`явлення) до 27 листопада 2025 року (час фактичного затримання), тобто носили тривалий, систематичний характер.
Оцінюючи особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_3 раніше не судимий, за місцем його проживання відомості негативного характеру відсутні, неодружений, на утриманні дітей або інших непрацездатних осіб не має. Він є військовослужбовцем, який до вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 , однак вчинив кримінальне правопорушення саме проти встановленого порядку несення військової служби в умовах воєнного стану. На обліку у лікаря?психіатра та лікаря?нарколога не перебуває, підстав сумніватися в його осудності суд не встановив.
Суд також враховує вік обвинуваченого та стан його здоров`я. Із наданої стороною захисту медичної документації (довідки військово-лікарської комісії № 638, виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, листа КП «Ладижинська міська лікарня» № 2097 від 17.11.2025) убачається, що 09.04.2024 ОСОБА_3 отримав мінно-вибухову травму, у зв`язку з чим цього ж дня йому було проведено оперативне втручання. 23.04.2024 він пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією, якою встановлено, що отримана ним травма пов`язана з проходженням військової служби та що він потребує відпустки для лікування після поранення тривалістю 30 календарних днів.
З наданих суду відомостей убачається, що за місцем проживання ОСОБА_3 звертався до медичного закладу – КП «Ладижинська міська лікарня» – у період з 01.04.2024 по 17.11.2025 лише двічі, а саме 14.05.2024 та 03.07.2024, інших звернень за медичною допомогою, призначення стаціонарного лікування, видачі листків непрацездатності чи повторного проходження ВЛК у зазначений період не зафіксовано. Відомостей про те, що стан здоров`я ОСОБА_3 після закінчення наданої йому відпустки для лікування об`єктивно унеможливлював його повернення до військової частини, стороною захисту суду не надано. Так само відсутні відомості, що вказані захворювання унеможливлюють перебування обвинуваченого під вартою.
Водночас суд враховує, що обвинувачений отримав поранення під час проходження військової служби та переніс оперативне втручання, що свідчить про його фактичну участь у виконанні завдань оборони держави до моменту вчинення кримінального правопорушення і враховується судом як важлива характеристика його особи.
До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить визнання ОСОБА_3 своєї вини та критичне ставлення до вчиненого, що підтверджується його послідовними показаннями у судовому засіданні, погодженням із фактичними обставинами, встановленими під час досудового розслідування, і висловленим жалем з приводу вчиненого. Такі дії свідчать про усвідомлення ним протиправності своєї поведінки та певний ступінь розкаяння, що суд оцінює як пом`якшувальну обставину у розумінні статті 66 КК України. Інших обставин, що пом`якшують покарання, суд не встановив. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до статті 67 КК України, судом не встановлено.
Беручи до уваги наведені обставини у їх сукупності – характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вчинення його в умовах воєнного стану, тривалість незаконного нез`явлення на військову службу, а також позитивні дані про особу обвинуваченого, факт його поранення під час проходження військової служби, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність однієї пом`якшувальної обставини, пов`язаної з визнанням вини та розкаянням, – суд вважає за необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень призначити йому покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.
Суд зазначає, що положення статей 69, 75 КК України у випадках засудження, зокрема, за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, виключають можливість як призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено відповідною санкцією, так і звільнення від відбування покарання з випробуванням. Частина 1 статті 75 КК України прямо встановлює, що звільнення від відбування покарання з випробуванням не застосовується у разі засудження за кримінальні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 407 КК України, вчинені в умовах воєнного стану. Частина 1 статті 69 КК України містить пряму заборону призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, у разі засудження за такі ж кримінальні правопорушення.
Висновки суду про неможливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 608/67/23, згідно з якими звільнення військовослужбовців, які ухиляються від виконання своїх обов`язків у воєнний час, від відбування покарання з випробуванням демотивує інших військовослужбовців, знижує рівень військової дисципліни і боєготовність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань, що є неприпустимим наслідком такого правозастосування.
Виходячи з наведеної мети покарання, принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд доходить висновку, що визначений судом захід кримінально-правового впливу є адекватним характеру та ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, відповідає даним про його особу, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та цілі покарання, встановлені статтею 50 КК України, і є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Разом із тим суд звертає увагу обвинуваченого на те, що під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, за наявності визначених законом підстав може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження ними військової служби за контрактом відповідно до статті 81-1 КК України, за умови, що засуджений виявить бажання проходити військову службу за контрактом та відповідатиме вимогам, встановленим статтею 21-5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
VI. Мотиви ухвалення інших рішень
Цивільний позов у межах цього кримінального провадження не заявлявся. Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_3 на час судового розгляду було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Враховуючи характер і ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану, тривалість ухилення від проходження військової служби, дані про особу обвинуваченого, а також призначення йому реального покарання у виді позбавлення волі, суд вважає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 залишити без змін – до набрання цим вироком законної сили.
На підставі частини 5 статті 72 КК України, у строк відбування покарання, остаточно призначеного за цим вироком, підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі – з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 , а саме з 27 листопада 2025 року, по день набрання вироком законної сили.
Керуючись частиною 3 статті 349, статтями 368, 373–376 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_3  рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання остаточно призначеного за даним вироком зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 27 листопада 2025 року по день набрання вироком законної сили. 
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ладижинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя