Ухвала
 
05 грудня 2025 року
м. Київ
 
справа № 705/7334/16-ц
провадження № 61-15250ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу, 3 % річних та інфляційних втрат,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за розпискою від 12 грудня 2013 року у розмірі 650 836,00 грн, з яких: 125 000,00 грн - основна сума боргу, 352 282,00 грн - інфляційне збільшення боргу, 173 554,00 грн - відсотки у вигляді облікової ставки НБУ.
 
Уманський міськрайонний суд Черкаської області рішенням від 02 червня                 2025 року в задоволенні позову відмовив.
 
Черкаський апеляційний суд постановою від 05 листопада 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Прудивуса М. А. задовольнив частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області                   від 02 червня 2025 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за розпискою від 12 грудня 2013 року в сумі 125 000,00 грн та інфляційні втрати в сумі 251 597,41 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
01 грудня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року у цій справі.
 
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                      01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.
 
Ціна позову в цій справі становить 650 836,00 грн, що станом на 01 січня                       2025 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн). 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що справа має для нього виняткове значення (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України). Доводи касаційної скарги в цій частині фактично зводяться до незгоди з рішенням суду апеляційної інстанції. Заявник вказує, що за станом здоров`я йому встановлено інвалідність ІІ групи, проживає на пенсію, а тому незаконне стягнення з нього коштів у розмірі 376 597,41 грн та судового збору в сумі 8 284,63 грн ставить його у надзвичайно важке матеріальне становище та грубо порушує його права. 
 
Оцінка судом «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає  її  такою, що має для нього виняткове  значення.  Винятковість  значення  справи  для  учасника  справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. 
 
Отже, доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої він є.
 
Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд  міг  би  визнати  оскаржуване  судове  рішення таким, що підлягає касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано..
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Зазначення у постанові Черкаського апеляційного суду від 05 листопада                     2025 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки ухвалені в ній судові рішення касаційному оскарженню не підлягають.
 
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду                             від 05 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу,                3 % річних та інфляційних втрат.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                          Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                      М. Ю. Тітов