ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 752/11607/25 Суддя першої інстанції: Слободянюк А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача - Файдюка В.В.,
суддів - Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа - головний спеціаліст - інспектор з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Лебедюк Андрій Володимирович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач, Департамент), третя особа - головний спеціаліст - інспектор з паркування другого відділу контролю за дотриманням правил зупинки, стоянки транспортних засобів управління (інспекції) з паркування Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Лебедюк Андрій Володимирович (далі - третя особа, Інспектор з паркування), про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії 2КІ №0000759448 від 09.04.2025, винесену Інспектором з паркування, та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13.08.2025 у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на спростування правомірності спірної постанови, у той час як матеріалами справи підтверджується облаштування паркувального майданчика у відповідності до вимог чинного законодавства, несплата за користування яким є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що не заперечує факт несплати за користування паркувальним майданчиком, однак наголошує, що останній не був облаштований у відповідності до вимог чинного законодавства, не був позначений належним чином, що свідчить про відсутність законних підстав для стягнення плати за паркування та, відповідно, накладення штрафу за несплату за такі послуги.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2025 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу Департамент просить в її задоволенні відмовити та залишити без змін рішення суду першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції зроблені правильні висновки на підставі встановлених обставин і наявних у матеріалах справи доказів. Підкреслює, що саме дорожні знаки, а не розмітки, визначають статус майданчика як платного. Наголошує, що наявними у матеріалах справи документами повністю підтверджується правомірність прийняття спірної постанови.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.02.2026 продовжено строк розгляду справи та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження з 10.02.2026.
Щодо заявленого клопотання про розгляд справи за участі позивача колегія суддів зазначає, що останнє не було заявлено в апеляційній скарзі, як того вимагає ч. 3 ст. 296 КАС України.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 2 ст. 311 КАС України якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, судова колегія не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні, а відтак приходить до висновку про необхідність розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Інспектором з паркування 09.04.2025 було прийнято постанову серії 2КІ №0000759448 про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) (далі - спірна постанова), якою до ОСОБА_1 за порушення вимог знаку 5.43 з табличкою 7.14 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), застосовано передбачене ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) стягнення у вигляді штрафу у розмірі 7000,00 грн.
При цьому судом першої інстанції було встановлено, що підставою для прийняття спірної постанови стало те, що 09.04.2025 о 15:07 автомобіль Toyota Camry, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », що належить позивачу, залишено на майданчику для платного паркування на вул. Жилянській, 120-116 (навпроти) в м. Києві без оплати паркування. 
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 9, 14-2, 152-1, 219, 245, 251, 279-1, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. п. 1.3, 5.43, 7.14, 8.1, 8.2 Правил дорожнього руху, п. п. 14, 26, 29 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342 (далі - Правила №1342), суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень було доведено факту порушення позивачем правил паркування, а відтак заявлені позовні вимоги є необґрунтованими.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, інспектора з паркування, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.
Примітка. Положення частини першої цієї статті не застосовується у випадках, визначених частинами шостою та сьомою статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо місць для безоплатного паркування, а також до осіб, які відповідно до закону звільняються від сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів.
Місцями, призначеними для паркування (у тому числі безоплатного паркування) транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування транспортних засобів, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, на тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів), вважаються місця, позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.
Місцями, призначеними для паркування (у тому числі безоплатного паркування) транспортних засобів, оснащених електричними двигунами (одним чи декількома), на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування транспортних засобів, у тому числі біля житлових будинків (крім індивідуальних житлових будинків) та інших будівель, на тротуарах (із числа місць для зупинки та стоянки транспортних засобів), вважаються місця, позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.
Під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).
Суб`єктом правопорушення, передбаченого частинами першою, другою та восьмою цієї статті, є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення (момент паркування), а в разі фіксації зазначеного правопорушення в режимі фотозйомки (відеозапису) - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладання адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису).
За правилами ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Примітка. Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Організацію та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів регламентують Правила №1342, згідно з пунктами 4, 8, 13 яких відведені майданчики для паркування - майданчики для паркування, розміщені в межах проїзної частини вулиці або дороги та обладнані відповідно до вимог цих Правил і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Розміщення майданчиків для паркування за окремими адресами здійснюється у встановленому порядку органами місцевого самоврядування за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції.
Відведені майданчики для паркування позначаються дорожніми знаками та суцільною синьою (блакитною) смугою на проїзній частині і на бордюрі, який відокремлює проїзну частину від пішохідної.
За визначеннями, що містяться у ПДР, знак 5.43 «Зона стоянки» позначає початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини за умов, що зазначаються на знаку або додаткових табличках під ним; знак 5.43 з однією з табличок 7.6.1-7.6.7 позначає спосіб поставлення автомобіля; на знаку 5.43 може бути нанесено зображення табличок до дорожніх знаків; табличка 7.14 «Платні послуги» - застосовується із знаками 5.42.1, 5.42.2 або 5.43 для позначення місць, майданчиків або зони стоянки транспортних засобів, на яких беруть плату за паркування, а також із знаками 6.6, 6.11 і 6.21, де послуги надаються тільки на платній основі.
Згідно з пунктами 14, 21, 30 Правил №1342 паркування відведені майданчики для платного паркування повинні обов`язково бути обладнані паркувальними автоматами, платіжними пристроями та/або інформаційними знаками про способи та порядок оплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування.
На майданчиках для платного паркування у доступному для ознайомлення користувачів місці розміщується інформація про: оператора (найменування, адреса, контактні телефони); вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування, спосіб оплати.
Під час паркування на майданчику для платного паркування користувач сплачує вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування згідно з тарифом, установленим виконавчими органами сільських, селищних, міських рад у порядку і межах, визначених законодавством, з урахуванням переліку основних послуг з утримання майданчиків для платного паркування.
Пунктом 26 Правил №1342 передбачено, що користувач зобов`язаний, зокрема, сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування; розмістити на час паркування на майданчиках для паркування, на яких не запроваджено автоматизовану систему, під лобовим склом транспортного засобу документ про оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки; після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.03.2021 №Н-67 (із змінами) затверджено Перелік відведених майданчиків для паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах міста Києва, в якому за порядковим номером 508 значиться паркувальний майданчик А1348 по вул. Жилянській, 120-116 (навпроти), зона паркування - 1, кількість машиномісць 11, кількість машиномісць для безоплатного паркування 1, загальна площа майданчику 165,00, технічне облаштування - дорожні знаки. 
Крім того, матеріали справи свідчать, що майданчик для платного паркування позначений знаком 5.43 разом із табличкою 7.14, а також інформаційною табличкою щодо способів оплати послуг з паркування. 
Посилання апелянта на те, що вказаний паркувальний майданчик не облаштовано у відповідності до вимог чинного законодавства, адже на ньому відсутні спеціальна дорожня розмітка синього (блакитного) кольору, інформаційний знак про спосіб паркування, а безпосередньо знак 5.43 встановлений не обабіч дороги та не у зоні видимості, що свідчить про відсутність умов для законного стягнення плати за паркування, колегія суддів вважає помилковим з огляду на таке.
Як вже було зазначено вище, в силу положень п. 13 Правил №1342 відведені майданчики для паркування позначаються дорожніми знаками та суцільною синьою (блакитною) смугою на проїзній частині і на бордюрі, який відокремлює проїзну частину від пішохідної.
Водночас, згідно з п.8.1 та 8.2 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.
Таким чином, відсутність спеціальної дорожньої розмітки у формі суцільної синьої (блакитної) смуги не скасовує дію дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 ПДР, а тому розміщення транспортного засобу на паркування в межах дії дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 ПДР без проведення оплати за паркування є підставою для притягнення власника (належного користувача) транспортного засобу до адміністративної відповідальності.
Щодо аргументів позивача про відсутність інформаційного знака про спосіб паркування колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що таблички 7.6.1-7.6.7 «Спосіб поставлення транспортного засобу на стоянку» застосовуються із знаком 5.43 для позначення способу поставлення транспортного засобу на стоянці біля тротуару або з його використанням.
Табличка 7.6.7 зазначає спосіб паркування під кутом 30°, 45° чи 60°.
Табличка 7.6.1 позначає, що всі транспортні засоби повинні бути поставлені на стоянку на проїзній частині вздовж тротуару, а таблички 7.6.2-7.6.6 - спосіб поставлення легкових автомобілів і мотоциклів на стоянці біля тротуару та з його використанням.
Викладене свідчить, що за загальним правилом транспортні засоби повинні бути поставлені на стоянку вздовж тротуару. В іншому випадку спосіб поставлення легкових автомобілів позначається табличками 7.6.2-7.6.6. Отже, відсутність відповідної таблички поруч із знаком 5.43 вказує на те, що транспортні засоби повинні бути поставлені на стоянку вздовж тротуару. У свою чергу, постановлення позивачем транспортного засобу на паркувальному майданчику в інший спосіб не звільняє останнього від обов`язку із сплати вартості послуг з користуванням відповідним майданчиком.
Надаючи оцінку доводам апелянта про те, що знак 5.43 має бути розміщений обабіч дороги та перебувати у зоні видимості водія не менше як за 100 м, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до п. 8.2-1 ПДР дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.
Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.
Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.
Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).
Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.
Із змісту вказаної норми вбачається, що за загальним правилом дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Водночас, особливістю знака 5.43 є те, що він позначає початок зони, де дозволено стоянку на проїзній частині або вздовж проїзної частини. Така зона у спірному випадку, як свідчать матеріали справи, розташована вздовж вулиці Жилянська навпроти номерів 120-116, однак поза межами проїзної частини. Тому виділення її лише одним знаком 5.43 не суперечить приписам ПДР, оскільки у випадку розміщення аналогічного знака з протилежної сторони вулиці свідчило б і про наявність паркувального майданчика й з іншої ж сторони дороги, що не відповідало б фактичному його розташуванню.
З огляду на викладене, а також враховуючи наявні у матеріалах справи документи і фотографії, з яких чітко вбачається належне позначення початку зони, де дозволено стоянку вздовж проїзної частини, знаком 5.43 з табличкою 7.14, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість твердження позивача про неналежне облаштування паркувального майданчика, де здійснював стоянку належний ОСОБА_1 транспортний засіб.
З урахуванням наведеного суд звертає увагу, що матеріалами фотофіксації підтверджується факт розміщення транспортного засобу Toyota Camry, номерний знак НОМЕР_1 09.04.2025 у період з 15:06 по 15:24 в межах дії вимоги дорожнього знаку 5.43 з табличкою 7.14 ПДР. При цьому під лобовим склом транспортного засобу був відсутній документ про проведення оплати.
Обставина щодо не проведення оплати за паркування позивачем не заперечується. Водночас несплату послуг з паркування позивач обґрунтовував виключно неналежним облаштуванням паркувального майданчика, на помилковості доводів щодо чого було наголошено вище.
З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що приписи ст. 251 КУпАП визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи, що належними та допустимими доказами підтверджується факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, що було правильно встановлено судом першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування спірної у цій справі постанови.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів із висновками суду першої інстанції погодилась, оскільки вони знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи. Судом було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: В.В. Файдюк 

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев

Повне судове рішення складено 10 лютого 2026 року.