Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2026 року Справа№200/3020/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ 
ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 
визнати протиправною бездіяльність щодо нездійснення нарахування та виплати сум складових грошового забезпечення за період проходження служби з 01.01.2020 до 01.12.2022, всупереч чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 за 2020-2022 роки;
зобов`язати перерахувати та виплатити за період проходження військової служби з 01.01.2020 до 01.12.2022 всі суми, що не було виплачено через помилкові нарахування, всі складові щомісячного грошового забезпечення, на підставі чинної редакції пункту 4 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 - за 2020-2022 роки.
В обґрунтування позову зазначено, що під час проходження військової служби в спірний період розрахунок складових грошового забезпечення позивача протиправно здійснювався із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018. Втім, після скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, яким передбачалося внесення змін до постанов КМУ, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, відповідач мав керуватися положеннями попередньої редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, відповідно до якого розміри окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт. 
Відповідач 1 надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
Відповідач 1 зауважив, що факт скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яким викладено п. 4 Постанови № 704 у новій редакції, не впливає на застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, оскільки 01.01.2017 набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 № 1774-VIII, пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Також відповідач 1 повідомив суд про те, що відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 08.03.2022 №154/181/1-182 військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_3 . Відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 24.06.2022 №154/181/2-392 військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 з 01.07.2022. Відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 26.04.2023 №154/181/2-544 військова частина НОМЕР_1 знімається з фінансового забезпечення військової частини НОМЕР_2 з 01.05.2023. Тобто, за твердженнями відповідача, у період з 08.03.2022 по 01.05.2023 військова частини НОМЕР_1 знаходилась на фінансовому забезпечені у військових частинах НОМЕР_3 та НОМЕР_2 та не здійснювала нарахувань та розрахунків у зазначений період.
Також у відзиві відповідач 1 зауважив на пропуску позивачем строку звернення до суду.
Відповідач 2, Військова частина НОМЕР_2 , надав до суду відзив, де вказано, що позивач до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 ніколи не зараховувався та військову службу у цій військовій частині не проходив. В період з 01.01.2020 по 01.12.2022 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 здійснювалась службовими особами фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , які щомісячно надавали до військової частини НОМЕР_2 розрахунково-платіжні відомості та відповідні накази командира військової частини НОМЕР_1 , оскільки облік особового складу військової частини НОМЕР_1 не міг здійснюватися військовою частиною НОМЕР_2 , а проводився виключно службовими особами військової частини НОМЕР_1 . Фінансово-економічна служба військової частини НОМЕР_2 не здійснювала перевірку нарахувань військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що згідно п. 6.3. «Положення про організацію спільного фінансового господарства військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 », погодженого Помічником Командувача ВМС ЗС України 09.09.2022, відповідальність за підготовку документів та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям несе безпосередньо військова частина НОМЕР_1 . Військова частина НОМЕР_2 лише перераховувала кошти на відповідні карткові рахунки, надані військовою частиною НОМЕР_1 , згідно з відомостями та реєстрами.
Відповідач 3, Військова частина НОМЕР_3 , також надав до суду відзив на позов, в якому просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Заперечував проти позову з підстав, аналогічним викладеним відповідачем 2 у відзиві, а також вказав, що відповідно до п. 4.3 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, що затверджені наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280, виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюються за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ 
Ухвалою від 05.05.2025 позов залишено без руху. Ухвалою від 14.05.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 11.09.2025 залучено відповідачів 2, 3 – Військову частину НОМЕР_2 та Військову частину НОМЕР_3 , розгляд справи розпочато спочатку. 
Відповідно до ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ
Позивач, ОСОБА_1 , у період з 01.01.2020 до 01.12.2022 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , (яка є відповідачем 1 у справі), що підтверджується наказами відповідача 1 від 01.11.2017 № 2, від 01.12.2022 № 335, військовим квитком позивача серії НОМЕР_4 від 25.03.2016, довідку про розміри грошового забезпечення позивача № 76/1, виданою відповідачем 14.01.2015, та не заперечується відповідачем. 
За час проходження служби позивачем у період з 01.01.2020 до 01.12.2022 розмір його грошового забезпечення визначався з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 (1762 грн) відповідно до внесених Постановою КМУ № 103 змін до п. 4 Постанови КМУ № 704, що підтверджується довідкою відповідача 1 від 24.03.2025 № 740/33/2465 та не є спірним між сторонами.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Частиною 1, 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній по 18.07.2022 включно) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», що набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до норм Кодексу законів про працю України. 
Зокрема, частини 1 і 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України викладені в новій редакції, згідно з якою працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1).
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).
Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), на всій території України карантин був установлений карантин з 12.03.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
З урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, щодо позовних вимог стосовно перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 01.12.2022, почався 01.07.2023. 
Водночас, установлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 55 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Таких висновків дійшов Конституційний Суд України в рішенні від 11.12.2025 № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024(337/24). Рішенням Великої палати Конституційного Суду України від 11.12.2025 № 1-р/2025 у справі № 1-7/2024(337/24) положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат визнано неконституційними та встановлено, що таке положення втрачає чинність із дня ухвалення цього рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Таким чином, вирішуючи питання про наявність підстав для залишення позову без розгляду, суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду, оскільки станом на день розгляду відсутні норми, що обмежували б позивача певним строком у зверненні до суду із позовом щодо присудження заробітної плати (грошового забезпечення). 
Відтак, суд не приймає доводи відповідачів про пропуск позивачем строку звернення до суду.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII " відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частинами другою, четвертою статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та має забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. 
З моменту набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017.
Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” (далі Постанова № 704), у первісній редакції було визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатки 1, 12, 13, 14 до постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Згідно з пунктом 1 приміток Додатку 1 до Постанови № 704 посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
Відповідно до примітки Додатку 14 Постанови № 704 оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
Постанова №704 набрала чинності з 01.03.2018. 
На момент набрання чинності Постановою № 704, пункт 4 цієї постанови був викладений у редакції згідно з пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Проте, пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України № 103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, за наслідком розгляду якої суд визнав протиправним та нечинним пункт 6 Постанови КМУ № 103, яким внесено зміни до інших постанов Кабінету Міністрів України.
Тобто, з 29.01.2020, враховуючи дату ухвалення цього судового рішення, було відновлено дію пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції.
20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, якою внесені зміни до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». 
Згідно з пунктом 2 указаної постанови № 481 абз. 1 п. 4 постанови № 704 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.». 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Під час розгляду і вирішення цієї справи положення п. 4 Постанови № 704 та п. 3 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” підлягають солідарному застосуванню.
Зазначені норми права та вищенаведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що зокрема з 29.01.2020 по 01.12.2022 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слідувало визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.
Враховуючи наведене, у період проходження позивачем служби з 29.01.2020 до 01.12.2022 для обчислення позивачу посадового окладу та окладу за військовим званням, і виплат, що обчислюються із них, військовій частині належало використовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, що визначений Законом України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”, встановленого законом на 01.01.2021, що визначений Законом України “Про Державний бюджет України на 2021 рік”, та встановленого законом на 01.01.2022, що визначений Законом України “Про Державний бюджет України на 2022 рік”. 
Натомість, матеріалами справи підтверджено використання протягом зазначеного періоду для обчислення позивачу посадового окладу та окладу за військовим званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018 (що становив 1762 грн відповідно до Закону України “Про Державний бюджет України на 2018 рік”), а не встановленого законом на 1 січня поточного календарного року, що є протиправним. 
Стосовно періоду служби позивача з 01.01.2020 до 28.01.2020, то відповідно до частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Частинами 1, 2, 6 статті 57 Закону України «Про правотворчу діяльність» встановлено, що дія нормативно-правового акта у часі - це реалізація нормативно-правового акта щодо суспільних відносин, що виникли після набрання ним чинності або до набрання ним чинності і тривали станом на дату набрання актом чинності. Дія нормативно-правового акта поширюється на суспільні відносини, що виникли (тривають) після набрання ним чинності, якщо інше не передбачено Конституцією України чи законом.
Дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання ним чинності, якщо інше не передбачено законом, і закінчується моментом припинення його дії.
У разі, якщо припинення дії нормативно-правового акта здійснюється на підставі рішення суду, дія нормативно-правового акта припиняється з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 набрало законної сили у день її прийняття 29.01.2020.
Враховуючи вказане, п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» щодо внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» втратив чинність з 29.01.2020 - моменту набрання законної сили рішенням суду у справі № 826/6453/18.
Отже, у військової частини не було підстав для незастосування Постанови № 704 з урахуванням внесених Постановою № 103 змін у період служби позивача з 01.01.2020 до 28.01.2020, оскільки в цей період п. 6 Постанови № 103 діяв та нечинною не визнавалася. 
Вказане свідчить про відсутність підстав для визначення військовослужбовцям розміру посадового окладу та окладу за військовим званням з 01.01.2020 до 28.01.2020, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого станом на 1 січня відповідного календарного року. 
Не є спірною обставина того, що у період служби позивача з 01.01.2020 до 28.01.2020 для обчислення грошового забезпечення позивача застосовувалася сума 1762 грн, помножена на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14, що відповідало чинній на той час редакції Постанови № 704 з урахуванням змін, внесених п. 6 Постанови № 103. 
Враховуючи наведене, у період проходження позивачем служби з 01.01.2020 до 28.01.2020 йому правомірно обчислювалось грошового забезпечення, виходячи із суми 1762 грн. 
Щодо тверджень відповідача 1 про те, що за цим позовом мають відповідати також Військові частини НОМЕР_3 , НОМЕР_2 , оскільки відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 08.03.2022 №154/181/1-182 військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_3 ; відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 24.06.2022 №154/181/2-392 військова частина НОМЕР_1 зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 з 01.07.2022; відповідно до листа помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з фінансово-економічної роботи від 26.04.2023 №154/181/2-544 військова частина НОМЕР_1 знімається з фінансового забезпечення військової частини НОМЕР_2 з 01.05.2023, - то суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1.5 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України 22.05.2017 №280 (далі Правила) військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).
Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини – розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.
Згідно з п. 1.8 Правил командир військової частини керує фінансово-господарською діяльністю частини, розпоряджається згідно з законодавством коштами, забезпечує законне, цільове та ефективне їх використання в суворій відповідності із затвердженим кошторисом і зобов`язаннями перед державним бюджетом, несе відповідальністю за організацію фінансового забезпечення військової частини, стан фінансового господарства і забезпечення збереження готівки, організовує бухгалтерський облік активів і зобов`язань, доході і видатків.
Командир військової частини зобов`язаний, зокрема, особисто підписувати першим підписом фінансові документи, заяви на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати, договори і угоди, фінансову звітність та службове листування з питань фінансового забезпечення; забезпечувати виплату грошового забезпечення та заробітної плати особовому складу в установлені законодавством терміни.
Відповідно до пункту 4.3 Правил грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). 
Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.
Згідно з п. 6.3 Положення про організацію спільного фінансового господарства військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 , затвердженого Командиром Військової частини НОМЕР_2 у 2022 році, погодженого Помічником Командувача ВМС ЗС України 09.09.2022, командир Військової частини НОМЕР_1 відповідає за організацію правильного оформлення та подання до фінансово-економічної служб Військової частини НОМЕР_2 документів, необхідних для здійснення фінансового забезпечення, ведення бухгалтерського обліку, нарахування грошового забезпечення військовослужбовців та заробітної плати.
Аналогічні обов`язки командира Військової частини НОМЕР_1 у відносинах спільного господарства Військової частини НОМЕР_1 з Військовою частиною НОМЕР_3 закріплені у п. 6.2 Положення про організацію спільного фінансового господарства військової частини НОМЕР_3 та військової частини НОМЕР_1 , затвердженого наказом Командира Військової частини НОМЕР_5 15.03.2022 № 40/агд, погодженого Помічником Командувача ВМС ЗС України у 2022 році.
Отже, обов`язок щодо правильного оформлення документів для нарахування військовослужбовцю грошового забезпечення, в тому числі у випадку перебування військової частини на фінансовому забезпеченні в іншій військовій частині, покладені на командира військової частини, у штаті якої військовослужбовець проходить військову службу. Грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу виплачується за місцем штатної служби. Кошти на здійснення відповідних виплат надаються розпорядником на підставі відповідних наказів, заявок, кошторисів, розрахунків тощо, що надаються військовою частиною, яка перебуває на фінансовому забезпеченні такого розпорядника коштів.
Крім цього, в матеріалах справи відсутності докази перебування відповідача 1 - військової частини НОМЕР_1 станом на день розгляду справи на фінансовому забезпеченні іншої військової частини.
Таким чином, належним відповідачем у цій справі є відповідач 1.
З огляду на таке суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача 1 щодо нездійснення нарахування та виплати сум складових грошового забезпечення за період проходження позивачем служби з 29.01.2020 до 01.12.2022, всупереч чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року за 2020-2022 роки (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
При вирішення позовних вимог про зобов`язання відповідача 1 перерахувати та виплатити за період проходження позивачем військової служби всі суми, що не було виплачено через помилкові нарахування та всі складові щомісячного грошового забезпечення, то суд зазначає, що з огляду на зміст Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 перерахунку підлягає грошове забезпечення та його складові і виплати, розмір яких залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням за період з 29.01.2020 до 01.12.2022.
З огляду на таке, з урахуванням права суду на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог, суд вважає належним способом захисту прав позивача зобов`язати відповідача 1 здійснити перерахунок і виплату позивачу грошового забезпечення та його складових і виплат, розмір яких залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням за період 29.01.2020 до 01.12.2022 на підставі чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року за 2020-2022 роки (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Враховуючи наведене, заявлений позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір” від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати.
Підстави для розподілу судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від його сплати.
З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково. 
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення нарахування та виплати сум складових грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження служби з 29.01.2020 до 01.12.2022, всупереч чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року за 2020-2022 роки (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення та його складових і виплат, розмір яких залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням за період 29.01.2020 до 01.12.2022 на підставі чинної редакції пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року за 2020-2022 роки (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:
ОСОБА_1 (позивач) – адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ,
Військова частина НОМЕР_1 (відповідач 1) – місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ;
Військова частина НОМЕР_2 (відповідач 2) – місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_8 ;
Військова частина НОМЕР_3 (відповідач 3) – місцезнаходження: АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_9 . 

Суддя А.С. Михайлик