ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2026 року 
м. Харків
справа № 641/2516/24
провадження № 22-ц/818/87/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Харківська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 січня 2025 року у складі судді Музиченко В.О.,-
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, після уточнення якого (а.с. 13-18) просила встановити їй додатковий строк тривалістю два місяці для прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , про що видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала спадкодавцеві на підставі договору купівлі-продажу від 08.07.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі на № 1-9063. Інша 1/2 частина належить ОСОБА_4 на підставі рішення суду. Померлим не було складено заповіт. При спадкуванні за законом майно переходить до зазначених у законі спадкоємців відповідно до встановленої черговості. Позивач є єдиною донькою спадкодавця. 06.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак постановою їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк для подання такої заяви та на момент смерті спадкодавця разом зі спадкодавцем не проживала та не була зареєстрована. Так трапилось, що теплі стосунки з батьком не склалися, він постійно уникав позивача, ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Батьки позивача розлучилися 29.11.2005 року, батько пиячив, аліменти не сплачував. Про смерть батька дізналась мати позивача від спільних знайомих в 2021 році, а саме 18.08.2021 коли отримали дублікат свідоцтва про смерть. На той час вона не звернулась до нотаріальної контори тому, що хворіла. Мати позивача, хоча і була власницею 1/2 частини квартири, не користувалася своїм правом, так як батько їй перешкоджав. Їй навіть прийшлось звернутися до суду для поновлення порушених прав. Судом було ухвалено рішення про вселення, однак воно не було виконано. 24.02.2022 року почалась війна в України та рідне місто позивача Барвінкове Харківської області, яке знаходиться в 70 кілометрів від Бахмуту Донецької області практично вщент знищено. Обстріли лунали постійно і постійно нищили місто, проживати в Барвінкове стало небезпечно, тому позивача була вимушена переїхати до Харкова без нічого. Був дуже важкий час, для того щоб знайти якесь житло, потім знайти роботу, щоб якось жити. Указом Президента України на території України введено воєнний стан. На консультації у нотаріуса позивач дізналась, що в зв`язку з введенням воєнного стану в державі 6-ти місячний строк на прийняття спадщини (шляхом подачі нотаріально посвідченої заяви до нотаріальної контори) був таким, що не скінчився, так як з моменту смерті спадкодавця минуло 6 місяців і строк подачі заяв був продовжений та з моменту початку збройної агресії, із-за постійних обстрілів та небезпеки перебування в зоні враження та проведення бойових дій державна нотаріальна контора, що обслуговує Барвінківську територіальну громаду не працювала. Тривалий час позивач не могла звернутися до нотаріуса до 06.03.2024 року включно, оскільки документи, які необхідні для подання заяви про прийняття спадщини зберігались у будинку у м. Барвінкове Харківської області. Вважає, що зазначені причини пропуску строку на прийняття спадщини є поважними.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 січня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Доводи позивача не обґрунтовуються будь-якими об`єктивними фактичними обставинами та відповідними доказами, які б достатньою мірою переконливості підтверджували причини поважності пропуску строку на прийняття спадщини.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 ,, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не дослідив у повному обсязі зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки. Позивач в позовній заяві та у заяві про доручення до матеріалів справи посилалась на факт хвороби після смерті батька. З виписки хвороби позивача вбачається, що існуючі у неї проблемі зі здоров`ям позбавили позивачку можливості активного життя. Проте суд не взяв до уваги, докази лікування позивача від гепатиту С, який є тяжкою хворобо та помилково не вважав введення воєнного стану в Україні та проведення бойових дій на території нашої держави поважною причиною пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини. 
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та даними копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12 жовтня 1990 року ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 23).
ОСОБА_4 (мати позивача) та ОСОБА_3 (батько позивача) розірвали шлюб 29.11.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 24).
Згідно з Інформації зДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 30 серпня 2021 року, встановлено, що частина однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.03.2000. Інша частина зазначеної квартири належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 8 липня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-9063 (а.с. 26-27).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с 25).
Постановою приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н. Ю. від 11.03.2024 року №75/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка залишилась після смерті її батька ОСОБА_3 . Оскільки спадкоємцем не надано документ, який підтверджує факт прийняття спадщини до 6 місяців (згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру №76096624 від 06.03.2024 року) спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 не заводилась (а.с. 37-38).
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1363 виданої КНП «Міська лінічна лікарня №13» від 29.09.2019 року згідно якої ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 15.09.2019 по 29.09.2019 року (а.с.64-66);
Даними консультативного висновку Обласного спеціалізованого гепатологічного центру КНП ХОР «Обласна клінічна інфекційна лікарня» від 01.04.2021 року підтверджується, що ОСОБА_1 встановлений діагноз: хронічний гепатит С (а.с. 67);
Згідно виписки з медичної картки 1242/2023 від 08.08.2023 року виданої ТОВ «Медцентр «Око» ОСОБА_1 звернулась до медичного закладу з метою лікування зору.
Відповідно до виписок з медичної карти №1445/2024 від 14.08.2024 року, 19.06.2024, 22.05.2024, 19.06.2024 виданих ТОВ «Медцентр «Око» позивачу проведене хірургічне лікування 14.08.2024, 19.06.2024, 22.05.2024, 19.06.2024 роках.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Відповідно до п.3 наказу Міністерства Юстиції України № 1118/5 від 11.03.2022 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату» в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини тощо.
Подібні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18, а також підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (пункт 50).
Дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно (пункт 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною.
Відповідно до вимог статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи лише за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом. Збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, коли це необхідно для захисту малолітніх, неповнолітніх або осіб з обмеженою дієздатністю, а також у випадках, передбачених ЦПК.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як от розумність, добросовісність та справедливість.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна передусім стосуватися періоду часу від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом згаданого шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 127/12911/18.
Суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, встановив, що ОСОБА_1 , є спадкоємцем першої черги після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (батько позивача). З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з вересня 2019 року має тяжкий стан здоров`я у зв`язу з хворобою: хронічний гепатит С. Дане тяжке захворювання виникло саме у встановлений законом 6 – тримісячний строк для прийняття спадщини. Стан здоров`я позивача в подальшому погіршувався. 
Проте суд зазначених обставин не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.
Європейський суд з прав людини вказав, щопункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи апеляційних скарг є обґрунтованими, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 січня 2025 року скасувати.
Позовну заяву ОСОБА_1 – задовольнити.
Встановити ОСОБА_1 додатковий строк в три місяці, з моменту ухвалення постанови, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий         О.Ю.Тичкова

Судді          О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук