ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/9054/13-ц  Номер провадження 22-ц/814/521/26	Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.
при секретарі Філоненко О.В.
за участю представника ОСОБА_1 – адвоката Костянецького Антона Григоровича
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Костянецького Антона Григоровича 
на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 31 грудня 2013 року, постановлену суддею Васильєвою Л.М.
по справі за поданням відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2013 року заступник начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Полтавській області Григор`єва Л.М. звернулася до суду з вищевказаним поданням.
В подані вказувала, що посилаючись на те, що на примусовому виконанні знаходиться зведене виконавче провадження ЗВП № 32630926 з примусового виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м.Кременчука № 2-46 від 06.09.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів в розмірі 793 589 грн. 60 коп., постанови ВДАІ № ВІ 223252 від 26.09.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави коштів в розмірі 510 грн., виконавчого листа Крюківського районного суду м.Кременчука № 2-167 від 29.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» коштів в розмірі 976 грн., виконавчого листа Дніпровського районного суду м.Києва № 6-145 від 03.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» коштів в розмірі 850 489 грн. 97 коп., виконання виконавчого листа Крюківського районного суду м.Кременчука № 2-167 від 29.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» коштів в розмірі 200 435 грн. 14 коп. Боржник ОСОБА_1 на протязі тривалого часу ухиляється від зобов`язань, покладених на нього судом, тому необхідно застосувати до боржника заходи забезпечення виконання. Просила, встановити тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за рішенням суду.
Посилаючись на вищевикладені обставини, а також на Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» заступник начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції в Полтавській області Григор`єва Л.М. просила суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 01.10.1999 Крюківським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 за межі України – до виконання зобов`язань, покладених на останнього рішеннями Автозаводського районного суму м. Кременчука № 2-46 від 06.09.2011, постанови ВДАІ № ВІ 223252 від 26.09.2011, крюківського районного суду м. Кременчука № 2-167 від 29.11.2010, Дніпровського районного суду м. Києва № 6-145 від 03.03.2011, Крюківського районного суду м. Кременчука № 2-167 від 29.11.2010.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 31 грудня 2013 року подання відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволено.
Тимчасово обмежено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 01.10.1999 року Крюківським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканця: АДРЕСА_1 право виїзду за кордон до повного виконання ним зобов`язань. 
Не погодившись з даною ухвалою місцевого суду її в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Костянецький А.Г., просив її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні подання, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, представника ОСОБА_1 – адвоката Костянецького Антона Григоровича, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.
Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження ЗВП № 32630926 з примусового виконання виконавчого листа Автозаводського районного суду м. Кременчука № 2-46 від 06.09.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» коштів в розмірі 793 589 грн. 60 коп., постанови ВДАІ № ВІ 223252 від 26.09.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави коштів в розмірі 510 грн., виконавчого листа Крюківського районного суду м. Кременчука № 2-167 від 29.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» коштів в розмірі 976 грн., виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 6-145 від 03.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» коштів в розмірі 850489 грн. 97 коп., виконання виконавчого листа Крюківського районного суду м. Кременчука № 2-167 від 29.11.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» коштів в розмірі 200435 грн. 14 коп.
Звертаючись до суду з даним поданням державний виконавець вказав, що боржник жодних дій спрямованих на виконання рішень суду не вчинив, пояснень причини несплати не надав, заборгованість залишається не сплаченою.
Задовольняючи вказане подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 не вживає заходів для погашення заборгованості, що свідчить про наявність реальної загрози невиконання судового рішення і є підставою для тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України до повного виконання зобов`язань.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.
Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.
Підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбаченіЗаконом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Пунктом 5 частини 1статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (в редакції, чинній на момент винесення ухвали) передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Вирішення судами питання про тимчасове обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377-1 ЦПК України, яка діяла на момент вчинення процесуальної дії, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ч. 3ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», а також п. 5 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Це питання вирішується у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, а також рішенням іншого органу (посадової особи), яке перебуває на виконанні органів Державної виконавчої служби (далі - ДВС).
Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду в порядку ст. 377-1 ЦПК з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яка також визначає, що суб`єктом звернення до суду є державний виконавець.
Подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, з яким звертається до суду державний виконавець, відповідно до вимог ч. 1 ст. 377-1 ЦПК має погоджуватися з начальником відділу ДВС, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (суб`єкт подання).
До подання державного виконавця додаються належним чином завірені копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інші документи виконавчого провадження які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов`язань боржником, тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України суд зобов`язаний негайно розглянути подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України.
Дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.
Разом з тим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх зобов`язань, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на момент винесення ухвали), зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.
Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положень ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України.
Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборна сила, події тощо).
Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 331/8536/17 вказав, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою саме невиконання цього рішення.
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 рішення «Напияло проти Хорватії» № 66485/01 зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів.
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспівмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду у справі «Луордо проти Італії» № 32190/96), рішення Європейського Суду у справі «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» № 41463/02).
Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (рішення Європейського Суду у справі «Рінер проти Болгарії»). 
Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури.
Відповідно до довідки ТОВ «ОТП «Факторинг» ОСОБА_1 погасив заборгованість за рішенням суду у розмірі 29711,46 грн. за період з 11.01.2014 р. по 10.12.2014р. 
Відповідно до довідки АТ «ОТП «Банк» ОСОБА_1 28.12.2011 р. погасив заборгованість перед банком у сумі 295814,00 грн. 
Відповідно до довідки ТОВ «ОТП Факторинг» ОСОБА_1 сплатив борг за період з 28.12.2011 р. по 10.12.2014 р. у сумі 299775,58 грн. 
Відповідно до довідки КП «Кременчук Аква-Сервіс» щодо щомісячного утримання із заробітної плати ОСОБА_1 , згідно постанов державного виконавця за період роботи з липня 2020 р. по грудень 2023 р. було утримано кошти на загальну суму 103526,76 грн. 
Факт звернення стягнення державним виконавцем на заробітну плату ОСОБА_1 також підтверджується інформацією про проведені платежі, наданою КП «Кременчук Аква-Сервіс». 
Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 жодним чином не ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків і, як наслідок, відсутність підстав для застосування до нього обмежень у праві виїзду за межі України.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції необґрунтовано вказав про доведеність факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, адже доводів на підтвердження наявності вказаних обставин подання державного виконавця не містить, як і не містить інформації про наявність намірів у скаржника залишити межі України саме з метою ухилення від виконання своїх зобов`язань.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що подання відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України подане без достатніх правових підстав, а ухвала суду першої інстанції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України прийнята без належного з`ясування фактичних обставин і без перевірки наявності передбачених законом підстав для застосування такого обмеження, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні подання.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.367,ст. 368, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Костянецького Антона Григоровича задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 31 грудня 2013 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні подання відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 27 січня 2026 року.

Головуючий    О.О. Панченко 

Судді  Т.В. Одринська

В.П. Пікуль