ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/3713/25
Номер провадження 22-ц/818/1012/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 23 червня 2025 року в складі судді Рубіжного С.О. по справі № 639/3713/25 за скаргою ОСОБА_1 на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршава Ірини Яківни, стягувач ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на рішення та бездіяльність головного державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Аршава Ірини Яківни, стягувач ОСОБА_2 .
Скарга мотивована тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 липня 2024 року у справі № 639/2820/24 стягнуто з неї на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у розмірі 350 000 грн.
Вказане судове рішення нею виконано добровільно 10 липня 2024 року, про що ОСОБА_4 складено відповідну розписку.
Проте, 05 серпня 2024 року стягувач отримав у Жовтневому районному суді м. Харкова відповідний виконавчий лист, який пред`явлено до виконання до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Про відкриття виконавчого провадження їй стало відомо лише після блокування її банківського рахунку та стягнення з нього грошових коштів, у зв`язку з чим 31 січня 2025 року та 15 квітня 2025 року зверталася до відділу ДВС із заявами про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_1. 
Проте протягом розумних строків жодної відповіді копію постанови про відкриття виконавчого провадження отримано не було, результати розгляду її заяв невідомі. 
Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у неповідомленні боржника про відкриття виконавчого провадження та ненадання відповідей на заяви від 31 січня 2025 року та від 15 квітня 2025 року. Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця від 16 серпня 2024 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.
10 червня 2025 року ОСОБА_2 подав заяву, відповідно до якої про відкриття виконавчого провадження за заявою його представника йому стало відомо вже після повернення коштів ОСОБА_1 . 
Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 23 червня 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що звернення скаржниці з заявами до виконавчої служби фактично містять вимоги про повернення виконавчого збору та стягнутої заборгованості, проте, виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, виконавче провадження завершено, що унеможливлює вчинення виконавчих дій, а тому суд не вбачав підстав для задоволення скарги.
На вказане судове рішення засобами поштового зв`язку 07 липня 2025 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити скаргу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що нею було заявлено вимоги про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця, вимог зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити її порушене право) заява не містить, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Дії державного виконавця, які полягають у неповідомленні про наявність відкритого виконавчого провадження обмежують права й законні інтереси боржника та вплинули на правомірність дій і рішень державного виконавця в цілому.
Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 29 січня 2026 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників: 
ОСОБА_1 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т.1, а.с. 96-97). Про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (т. 4, а.с. 92); 
ОСОБА_2 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (т. 4, а.с. 94-95), крім того про день, час та місце судового засідання учасника повідомлено відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (т. 4, а.с. 93); 
Основ`янсько-Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримано в електронному кабінеті 17 жовтня 2025 року (т.1, а.с. 91).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 липня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 02 березня 2019 року у розмірі 350 000 грн 00 коп. (а.с. 19-20).
10 липня 2024 року ОСОБА_2 складено розписку про відсутність претензій майнового та матеріального характеру до ОСОБА_1 у зв`язку з отриманням від останньої 350 000 грн 00 коп. на виконання договору позики від 02 березня 2019 року (а.с. 22).
Постановою Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 16 серпня 2025 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 639/2820/24 від 05 серпня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 02 березня 2019 року у розмірі 350 000 грн 00 коп. 
31 січня 2025 року ОСОБА_1 подано заяву до Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ, в якій просила повернути кошти в сумі 267 961,46 грн, які були незаконно стягнуті з її рахунку в межах виконавчого провадження, оскільки нею добровільно повернуто борг в повному обсязі, про що надано відповідні документи до заяви (а.с. 22-а, 23).
Відповідно до даних з АСВП вказана заява зареєстрована виконавчою службою 03 лютого 2025 року. 
16 квітня 2025 року Основ`янсько-Слобідським ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ зареєстрована заява ОСОБА_2 від 14 квітня 2025 року, відповідно до якої стягувач просив закрити виконавче провадження та повернути виконавчий лист у зв`язку з помилковою заявою про відкриття провадження. Боржник розрахувався ще до відкриття виконавчого провадження в повному обсязі.
Постановою Основ`янсько-Слобідського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ від 25 квітня 2025 року виконавчий лист № 639/2820/24, виданий Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 02 березня 2019 року у розмірі 350 000 грн 00 коп. повернуто стягувачу за його заявою (а.с. 28).
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
У пункті 9 частини першої статті 2 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначено, що забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців є однією з засад виконавчого провадження.
За змістом статті 447 ЦПК, частини першої статті 74 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені у порядку, встановленому законом.
Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (пункт 6, 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Згідно з абзацом 1-2 частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
За ч. 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Як вбачається з даних автоматизованої системи виконавчого провадження 16 серпня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до супровідного листа, копія постанови надіслана ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 . Скан копій рекомендованого повідомлення про вручення постанови про відкриття виконавчого провадження автоматизована система не містить.
Відповідно до виконавчого листа № 639/2820/24 від 05 серпня 2024 року, адресою боржника є АДРЕСА_2 . Дані, що на цю адресу направлялась документи виконавчого провадження відсутні. Доказів, що ОСОБА_1 отримано постанову в іншій спосіб державним виконавцем не надано.
Також, 03 лютого 2025 року Основ`янсько-Слобідським ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ зареєстровано заяву боржника ОСОБА_1 від 31 січня 2025 року, проте даних щодо розгляду вказаної заяви автоматизована система не містить. Заява від 15 квітня 2025 року у АСВП не зареєстрована, беззаперечних доказів її подання засобами поштового зв`язку чи нарочно заявницею не надано.
Отже, державним виконавцем не було дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, що унеможливило своєчасне подання заперечень щодо подальших виконавчих дій.
Звертаючись до суду ОСОБА_1 просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у неповідомленні боржника про відкриття виконавчого провадження та ненадання відповідей на заяви від 31 січня 2025 року та від 15 квітня 2025 року.
Між тим, відповідно до положень статті 451 ЦПК України оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця має бути спрямоване на відновлення прав скаржника, адже у разі встановлення обґрунтованості скарги суд має визнати оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язати виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) у конкретний спосіб.
ОСОБА_1 у поданій нею скарзі не визначила у який саме спосіб просить усунути допущені порушення, поновити її права, що виключає можливість задоволення скарги. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2025 року у справі № 754/12510/17.
Щодо вимог про визнання неправомірною та скасування постанови державного виконавця від 16 серпня 2024 року про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, то судова колегія не вбачає підстав для її скасування, оскільки заявницею не обґрунтовано в чому саме полягала її неправомірність та яких вимог закону державним виконавцем дотримано не було під час її постановлення. Факт помилкового подання заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем беззаперечно не свідчить про порушення чинного законодавства державним виконавцем при ухваленні оскаржуваного рішення.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Новобаварського районного суду м. Харкова від 23 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 02 лютого 2026 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина