490/8657/25 від14.01.2026
н\п 3-в/490/5/2026

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Лященко В.Л., при секретарі Ведмеденко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2025 року по справі №490/8657/25,
В С Т А Н О В И В :
Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2025 року по справі №490/8657/25, в частині сплати штрафу накладеного за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, 122-4 КУпАП у розмірі 3400 гривень та судового збору у розмірі 605,60 гривень.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на даний час знаходиться у скрутному матеріальному становищі, є пенсіонером та отримує мінімальний розмір пенсії, а тому не має можливості сплатити штраф та судовий збір.
В судове засідання  ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся належним чином, зазначив про розгляд без його участі.
Європейський суд з прав людини дотримується позиції, що проявляти ініціативу щодо своєчасного розгляду справи повинен саме заявник.
Так, Європейський суд з права людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, заявник як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відтак, суддя вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторони звернення, оскільки матеріали справи містять достатньо даних на підставі яких можливо розглянути справу та винести рішення, що сприятиме досягненню завдань, визначених у статтях КУпАП, та розгляду справи в межах розумних строків.
Дослідивши всі зібрані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з врахуванням всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 298 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Згідно ч. 2 ст. 301 КУпАП, відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу здійснюється в порядку, встановленому законом.
Статтею 307 КУпАП, передбачено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 301 КУпАП за наявності обставин, що ускладнюють виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту, виправних чи громадських робіт або роблять її виконання неможливим, орган (посадова особа), який виніс постанову, може відстрочити її виконання на строк до одного місяця. Відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (за винятком стягнення штрафу на місці вчинення адміністративного правопорушення) здійснюється в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ч.2 ст.308 КУпАП, у порядку примусового виконання постанови з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначений у відповідній статті цього Кодексу та зазначений у постанові про стягнення штрафу. 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Зі змісту вказаних норми слідує, що підставою вирішення судом питання про відстрочку виконання рішення (постанови) є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2019 (справа № 2-54/08) при розгляді питання про відстрочення виконання судового рішення вказав, що відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об?єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов?язковими для всіх суб?єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій статус суддів»).
Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об?єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.
Згідно ст. 304 КУпАП, питання, зв?язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс
постанову.
Судом встановлено, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2025 року по справі №490/8657/25  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, 122-4 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень, зі стягненням судового збору у розмірі 605.60 грн. (шістсот п`ять грн. шістдесят коп).
В заяві про відстрочку виконання рішення суду ОСОБА_1 крім відстрочки сплати штрафу просить відстрочити сплату і судово збору.
Частиною 2 статті 301 КУпАП передбачено, що відстрочка виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу здійснюється в порядку, встановленому законом.
Тобто нормами КУпАП та Закону України "Про виконавче провадження" передбачено вирішення питання судом про надання відстрочки виконання рішення суду, при наявності обставин, які ускладнюють його виконання, пов`язаного лише зі сплатою штрафу.
А тому, в даній частині заяви ОСОБА_1 суддя відмовляє.
Разом з тим, судом встановлені обставини, що ускладнюють виконання постанови про накладення на  ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу з огляду на його майновий стан, який є пенсіонером. 
Враховуючи наявність зазначених вище обставин, що ускладнюють виконання судового рішення в частині сплати штрафу, а також те, що виконання судового рішення не повинно ставити особу у скрутне матеріальне становище та покладати на нього надмірний тягар, вважаю можливим заяву про відстрочку виконання постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2025 року в частині сплати штрафу задовольнити частково, оскільки на переконання судді адміністративне стягнення, як санкція за правопорушення, має містити як виправний, так і каральний елемент, а також виконання такого стягнення повинно змушувати особу покладати додаткових зусиль та зазнавати певних обмежень, а тому відстрочити виконання постанови слід лише на строк 2 місяці, що буде достатнім для виконання постанови.
Згідно ст. 303 КУпАП у разі відстрочки виконання постанови відповідно до КУпАП перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.
На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 283, 284, 301, 304, КУпАП, суд,
П О С Т А Н О В И В :
Заяву  ОСОБА_1 про відстрочку виконання постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2025 року по справі №490/8657/25 - задовольнити частково.
Відстрочити виконання постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2025 року по справі №490/8657/25 про накладення на  ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривеньна 2 (два) місяці - до 14.03.2026 року включно.
Строк пред`явлення до примусового виконання постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2025 рокув частині накладання адміністративного стягнення у виді штрафу рахувати протягом трьох місяців, з моменту закінчення строку встановленої відстрочки.
Перебіг строку давності виконання постанови в частині адміністративного стягнення у виді штрафу зупинити до закінчення строку відстрочки.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя          В.Л. Лященко