ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8396/25 Справа № 180/663/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Хомченко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року у цивільній справі номер 180/663/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року до Марганецького міського суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення на його користь моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при виконанні трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, він отримав виробничу травму, про що було складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. 
07.06.2017 року висновком МСЕК йому первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва При повторних переоглядах у 2018-2022 роках встановлено 10% втрати професійної працездатності.
У зв`язку з отриманням ушкодження здоров`я позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування. Тривалий процес лікування позбавляв його можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання ушкодження здоров`я він постійно відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному та фізичному станах.
Позивач просив суд стягнути з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, 64000,00 грн без нарахування та утримання податків та інших зборів та платежів.
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення на його користь моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження здоров`я – задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1  моральну шкоду в розмірі20000,00 грн без утримання податку з доходу фізичних осіб.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року в справі №180/663/25, та 
ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права. 
На підставі п. 10 Акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 4/2 від 21 березня 2017 року, який стався 07 грудня 2017 року о 13 годині 05 хвилин на шахті №9/10 ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» однією з осіб, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці, є підземний гірник очисного вибою 5 розряду ОСОБА_1 , який не дбав про особисту безпеку при виконанні робіт, чим порушив п. 1.4 Інструкції з охорони праці ОТ-ОШ-01-06 для підземного гірника очисного вибою. Висновки, викладені в зазначеному акті, позивачем не оскаржувались.
У документах, наданих позивачем, відсутні будь-які докази вини відповідача у негативних змінах у психологічному/психічному здоров`ї позивача та причинно-наслідкового зв`язку таких наслідків із діянням (діями/бездіяльністю) відповідача. 
Оскільки з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Тому стягнення судом першої інстанції моральної шкоди без урахування утримання податків, зборів та інших обов`язкових платежів є безпідставним.
Відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції про розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача.
Позивачем не надано обґрунтування/розрахунку щодо розміру моральної шкоди та залишаються невідомими мотиви та обґрунтування суду щодо розміру стягнутої за оскаржуваним рішенням суду суми.
Від ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1  прийнято на шахту №9/10 ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» підземним гірником 2 розряду відповідно до розпорядження №106 від 24 березня 2008 року. З 13 серпня 2025 року відповідно до розпорядження №90 від 12 серпня 2010 року він переведений на шахту №9/10 ПАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» підземним гірником очисного вибою 5 розряду. ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України за наказом №432/к-т від 14 серпня 2024 року, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , виданій на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 8зв-12).
07 грудня 2016 року о 13 годині 05 хвилин з ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав забій правого колінного суглоба, пошкодження латерального меніска, кіста Беккера, пошкодження латеральної зв`язки. За даним випадком складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1 4/2 від 21 березня 2017 року (а.с. 12зв-16).
З довідки Нікопольської профпатологічної МСЕК серія 12ААА №018407 від 07 червня 2017 року вбачається, що позивачу первинно встановлено втрату працездатності у 10% (а.с. 16зв, 17зв).
При повторних оглядах у 2018-2022 роках також встановлено 10% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідками Нікопольської МСЕК серія 12ААА № 050639 від 13 червня 2018 року, серія 12ААА №050904 від 12 червня 2019 року, серія 12ААА №077166 від 03 червня 2020 року, серія 12ААА №060897 від 02 червня 2021 року, серія 12ААА №063290 від 29 червня 2022 року (а.с 17, 18-22).
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог саме в розмірі 20000,00 грн.
Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.
У відповідності до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 173 КЗпП України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
При визначені розміру моральної шкоди суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, керується принципом розумності, виваженості та справедливості. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Вказаний висновок суду відповідає положенням ст. 23 ЦК України та рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп./2004, згідно з яким ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні і фізичні страждання.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача.
07 грудня 2016 року о 13 годині 05 хвилин з ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок, про що складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за Формою Н-1 4/2 від 21 березня 2017 року.
Відповідно до п. 10 акта винними в нещасному випадку визнано осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці, зокрема, ОСОБА_1 - підземний гірник очисного вибою 5-го розряду, який не дбав про особисту безпеку при виконанні робіт, чим порушив п. 1.4 інструкції з охорони праці ОТ-ОШ-01-16 для підземного гірника очисного вибою; ОСОБА_2 - гірничий май1стер дільниці очисного видобутку руди, який не забезпечив безпечне ведення технологічного процесу, чим порушив п. 3.39.1 посадових обов`язків гірничого майстра. 
Виходячи з викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки втрата працездатності позивача сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, саме на відповідача покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачу.
Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про встановлений розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, в сумі 20000,00 грн і вважає довід апеляційної скарги з цього питання безпідставним. 
Розглядаючи довід апеляційної скарги щодо помилковості стягнення суми відшкодування моральної шкоди без урахування утримання з неї обов`язкових податків і зборів, апеляційний суд виходить з наступного.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (стаття 1 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 265 ЦПК України рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.
У резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (частина п`ята статті 265 ЦПК України).
Отже, цивільно-процесуальним законодавством на рівні імперативних норм врегульовано зміст резолютивної частини судового рішення.
Згідно з частиною сьомою статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду вказується, зокрема про порядок і строк виконання рішення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові від 05 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц при зміні судових рішень в частині стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я Великою Палатою Верховного Суду не вказано в резолютивній частині про необхідність утримання (неутримання) з присудженої суми установлених законодавством України податків і зборів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі №363/3965/15 вказано, що «доводи касаційної скарги про неврахування судом положень податкового законодавства колегія суддів відхиляє, оскільки податкові зобов`язання сторін, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, встановлюються не судом, а визначені податковим законодавством України».
Цивільний суд за позовом про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. 
Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду грошової компенсації моральної шкоди із розміром сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року №235/3143/24.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що помилковим є вирішення судом першої інстанції у цій цивільній справі питань щодо податків, зборів чи інших обов`язкових платежів та визначення в резолютивній частині рішення порядку його виконання про стягнення цієї суми «без відрахування податків та інших обов`язкових платежів».
Наведений довід апеляційної скарги щодо можливості утримання податків є таким, що частково заслуговує на увагу.
Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону. 
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення коштів без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, оскільки, як зазначене вище, податкові зобов`язання сторін судом не встановлюються, а визначені податковим законодавством України.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення лише в частині стягнення коштів без відрахування податків та інших обов`язкових платежів, витрати відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року – змінити.
Абзац другий резолютивної частини рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 червня 2025 року викласти у такій редакції:
Стягнути з Акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», ЄДРПОУ 00190911, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.
В іншій частині залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: