Справа № 308/10386/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2026 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Жук Л. Б., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/699/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Жук Л. Б. на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2025. 
Цією постановою: 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 069618 від 16.07.2025 та постанови судді від 24.09.2025 вбачається, що 16.07.2025 о 20 год 30 хв ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_3 , що виразилось у штовханнях, ударах по голові та ногах, словесних образах, приниженнях, внаслідок чого міг завдати шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Жук Л.Б. просить скасувати постанову суду першої інстанції від 24.09.2025 та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Стверджує, що 16.07.2025 приблизно о 19 год ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відпочивав у міському парку м. Чоп. Під час відпочинку вони вживали яблучний сидр. У певний момент у ОСОБА_3 виникла сильна емоційна реакція: вона почала кричати, висловлювати на його адресу образи та вимагати від нього вибачень. ОСОБА_1 вибачився і запропонував їй повернутися додому, оскільки останні два місяці ОСОБА_3 проживала у нього. Після повернення додому, ОСОБА_3 почала збирати речі та продовжувала висловлювати образи на його адресу. Щоб уникнути конфлікту він запропонував провести її до вокзалу та допомогти сісти на потяг до м. Києва. Однак ОСОБА_3 почала розкидувати речі по квартирі, у зв`язку з чим йому довелося вивести її за двері квартири в коридор. Після чого, ОСОБА_3 викликала поліцію та написала заяву, в якій звинуватила ОСОБА_1 в тому, що він нібито перебував у стані алкогольного сп`яніння та застосував до неї 

-2-

фізичну силу. Разом з тим, останній не перебував у стані алкогольного сп`яніння та не проявляв агресії. Після його від`їзду до ТЦК у квартирі залишився ОСОБА_4 , ОСОБА_3 повернулася, почала стукати у двері квартири та вимикати електроенергію на щитку. ОСОБА_4 повторно викликав поліцію, однак до їхнього приїзду ОСОБА_3 залишила місце події. Також, у ОСОБА_3 періодично трапляються емоційні та нервові зриви. Зокрема у листопаді 2024 року на залізничній станції Чоп був зафіксований подібний інцидент, про що складався протокол заступником начальника станції ОСОБА_5 .
В запереченні на апеляційну скаргу захисника-адвоката Жук Л. Б., потерпіла ОСОБА_3 вказує на її безпідставність й необґрунтованість з огляду на те, що постанова суду першої інстанції, не дивлячись на певні неточності в її поясненнях, є законною і обґрунтовано, яку просить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_3 , неявка якої з урахуванням положень ст. 294 КУпАП не перешкоджає її розгляду. При цьому, враховується те, що потерпіла повідомлена за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать відповідні довідки про доставку. Зазначене свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх можливих заходів щодо повідомлення учасників справи про час та місце її розгляду. Разом з тим, клопотань про відкладення розгляду справи та відомостей про поважність причин неявки потерпілої ОСОБА_3 до апеляційного суду не надходило. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності потерпілої ОСОБА_3 , що не може розцінюватись як порушення її прав, передбачених ст. 269 КУпАП. При цьому апеляційним судом враховується заява потерпілої про можливість розгляду апеляційної карги без її участі. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Жук Л. Б., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

-3-

При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.
Суд першої інстанції, при винесенні постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за подію, що мала місце 16.07.2025, врахував належні та допустимі докази про вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру. 
Протоколом про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 069618 від 16.07.2025 стверджується, що 16.07.2025 о 20 год 30 хв ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_3 , що виразилось у штовханнях, ударах по голові та ногах, словесних образах, приниженнях, внаслідок чого міг завдати шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Викладені у протоколі обставини підтверджуються письмовими поясненнями потерпілої ОСОБА_3 від 16.07.2025, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 16.07.2025, оцінкою ризиків вчинення домашнього насильства, проведеною 16.07.2025 інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Закарпатській області ДПП, терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серія АА № 171623 від 16.07.2025, відеоматеріалами з нагрудних камер поліцейських та іншими матеріалами справи.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані у встановленому законом порядку, порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративного правопорушення, поліцейський Понедько Д. О. був упередженим та необ`єктивним, що у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що він зацікавлений у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази, як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги стороною захисту.
Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що вищевказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Між тим, апеляційний суд бере до уваги відсутність будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 оскаржував дії поліцейського, який склав відносно нього протокол про адміністративне правопорушення.
Згідно з диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчиненням домашнього насильства є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.

-4-

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачає, що психологічне насильство є формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
В силу ст. 1 Закону України «Про попередження насильства в сім`ї» насильство в сім`ї - це будь-які умисні дії фізичного, сексуального, психологічного чи економічного спрямування одного члена сім`ї стосовно іншого члена сім`ї, якщо ці дії порушують конституційні права і свободи члена сім`ї як людини та громадянина і наносять йому моральну шкоду, шкоду його фізичному чи психічному здоров`ю.
Під психологічним насильством в сім`ї слід розуміти насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе, що завдає шкоду психічному здоров`ю.
Фізичне насильство, згідно п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону, - є форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення у небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває у небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.
Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); та ін.
Протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 складений із додержанням вимог ст. 256, 268 КУпАП, містить суть адміністративного правопорушення та опис встановлених обставин. У тому числі у протоколі наведено які дії вчинено ОСОБА_1 , за вчинення яких передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, у протоколі відображено відомості про потерпілу. 
Проаналізувавши зміст складеного щодо ОСОБА_1 протоколу, апеляційним судом встановлено, що такий відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки містить всі необхідні та передбачені цією нормою відомості, а тому доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі в порушення вимог ст. 256 КУпАП не вказано прізвища, адреси свідків правопорушення, інші відомості, необхідні для вирішення справи, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що вони не знаходять свого підтвердження та повністю спростовуються змістом протоколу. 
Таким чином, достовірність даних, викладених у протоколі та правдивість показань потерпілої, перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, а тому в даному 
-5-

випадку, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, в ході апеляційного розгляду справи не встановлено й жодних достовірних даних про те, що у потерпілої ОСОБА_3 , були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні домашнього насильства фізичного та психологічного характеру. Такі дані не підтверджені будь-якими належними доказами.
Не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, і доводи апеляційної скарги захисника про те, що ініціатором сварки, яка мала місце 16.07.2025 між ним та потерпілою ОСОБА_3 , була саме остання, оскільки саме вона безпричинно почала словесну перепалку, розкидала по квартирі речі, їй притаманні емоційні та нервові зриви, які носять систематичний характер. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд бере до уваги те, що у підтвердження цих доводів стороною захисту не надано жодних належних та допустимих доказів. 
Між тим, указані доводи спростовані наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, у тому числі й поясненнями потерпілої ОСОБА_3 , в тому числі й даними нею під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд розглядає справу щодо особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, та у межах такого протоколу, і не вправі давати оцінки діям інших осіб, щодо яких протокол не складався.
Із матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 16.07.2025 звертався із заявою про вчинення його співмешканкою ОСОБА_3 дій, які підпадають під ознаки домашнього насильства, і що відносно останньої було складено відповідний протокол.
Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що такі дії здійснюються потерпілою ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_1 , стороною захисту не надано. 
Вказане у своїй сукупності дає обґрунтовані підстави вважати, що стороною захисту не доведено, що 16.07.2025 ініціатором сварки була потерпіла ОСОБА_3 . 
Неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі не конкретизовано у чому саме полягало здійснення ОСОБА_1 домашнього насильства фізичного та психологічного характеру і яка шкода заподіяна його діями.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що у протоколі зазначено те, що ОСОБА_1 за місцем свого проживання вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_3 , що виразилось у штовханнях, ударах по голові та ногах, словесних образах, приниженнях, внаслідок чого міг завдати шкоди її психологічному та фізичному здоров`ю. 
Викладені у протоколі обставини, які підтверджені доданими до нього доказами, безумовно свідчать про вчинення ОСОБА_1 дій, які підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про те, що у протоколі в достатній мірі розкрито та судом встановлено об`єктивну сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 
Таким чином, достовірність даних, викладених у протоколі та правдивість показань потерпілої ОСОБА_3 , перевірені в судовому засіданні апеляційного суду, що в свою чергу свідчить про те, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 245, 251 КУпАП, об`єктивно з`ясував обставини даної справи і з урахуванням наявних та досліджених в судовому засіданні доказів, дійшов до правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
-6-

Тому, голослівними і такими, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що сам факт звернення ОСОБА_6 до поліції щодо вчинення ним домашнього насильства без належних та допустимих доказів, що підтверджують такі дії, не є достатнім підтвердженням вчинення такого насильства, а наявність сварок і непорозумінь між особами на майновому та/чи побутовому грунті свідчить про існування між ними неузгодженості життєвих позицій у певних аспектах ставлення до життя, однак не підтверджує факту вчинення саме домашнього насильства чи потенційного конфлікту. 
З цих підстав, неспроможними апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що рапорт працівника поліції, який міститься в матеріалах справи, не є достатнім доказом вчинення ним адміністративного правопорушення, оскільки відображає лише висновок посадової особи органу поліції за результатами проведеної перевірки, при цьому працівник поліції не був очевидцем події. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що вина ОСОБА_1 підтверджена всіма наявними в матеріалах справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними апеляційним судом доказами, які визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, та є такими, що не викликають сумніву.
Посилання захисника на наявність постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.01.2025 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП, апеляційний суд не бере до увагу, оскільки такі не мають будь-якого відношення до даної справи та жодним чином не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а відтак і не дають підстав для скасування оскаржуваної постанови від 24.09.2025.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, і є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення. 
При цьому жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів справи, ОСОБА_1 та його захисником не надано, не здобуто таких і під час апеляційного розгляду справи.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана апеляційна скарга без задоволення.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати докази, викликати свідків, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту жодних доказів, які б свідчили про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та незаконність оскаржуваної постанови не надано, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

-7-

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Жук Л. Б. залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2025 щодо ОСОБА_7 , - без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя