ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
21 січня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 280/4598/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі № 280/4598/25 (суддя Мінаєва К.В., справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати неправомірним та скасувати рішення №084050021605 від 29.04.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі відповідач-1) щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 22.04.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. “б” ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” з 22.04.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2) виплачувати пенсію позивачу за віком на пільгових умовах відповідно до п. “а” ст. Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) з 23.06.2024.
В обґрунтування позову позивач зазначала, що була зайнята повний робочий день на роботах із важкими умовами праці за Списком №2 та набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії досягла 51-річного віку. Проте, ГУ ПФУ в Херсонській області безпідставно та необґрунтовано відмовило їй у призначенні пенсії.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
-визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.04.2025 №084050021605 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 з 22.04.2025 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 зі зниженням пенсійного віку відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-ХII, в редакції, що підлягає застосуванню згідно із пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020.
У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.
Із рішенням суду не погодився відповідач-1, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, відповідач-1 просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі зазначено, що позивач посилається на Рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 справа № 5/2018 (746/15), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч.2 ст. 14, п. “б”-”г” ст. 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року №213-VIII та зазначає, що має право на призначення пенсії за списком № 2 на підставі ст. 13 Закону № 1788 в редакції, зазначеній в п. 3 рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020. Вважає таку позицію помилковою, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч.2 ст. 14, пункти “б”-”г” ст. 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII. Також, що ст. 13, ч. 2 ст. 14, п. “б”-”г” ст. 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. За вказаним рішенням Конституційного Суду України, застосуванню підлягають ст. 13, ч. 2 ст. 14, пункти “б”- “г” ст. 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: “На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах”. Разом з цим, з 1 січня 2004 року набрав чинності Закон № 1058, який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їх сімей, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Таким чином, з 1 січня 2004 року Закон № 1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. Пунктом 2 розділу ХV Закону № 1058 було передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абз.1 цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом № 1788. Закон України від 03.10.2017 року № 2148-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” набрав чинності 11 жовтня 2017 року, в часі був прийнятий пізніше ніж Закон № 213-VIII, окремі норми якого визнано неконституційними, тому за загальним правилом, застосуванню підлягають норми Закону № 1058. Тобто, з 11 жовтня 2017 року порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах регулюється Законом № 1058 (з урахуванням змін та доповнень). Отже, позивач відповідного віку 55 років, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, встановленого статтею 114 Закону № 1058, не досягла та у неї відсутній необхідний пільговий стаж 10 років на дату звернення. Відповідач-1 наполягає, що його рішення є законним і обґрунтованим, тому у суду були відсутні підстави для його скасування.
Відповідач-2 своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Позивач через свого представника подала письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1. У відзиві позивач стверджує, що погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд повно встановив обставини справи та дав їм належну юридичну оцінку. На думку позивача відсутні підстави для скасування законного рішення суду першої інстанції.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивач не оскаржує.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за відповідною адресою у місті Запоріжжя.
22.04.2025 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 2. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.04.2025 №084050021605, прийнятому за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років на дату звернення, та з недосягненням віку 55 років на дату звернення.
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявних підстав для часткового задоволення позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01.01.2004 таким законом є Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі Закон №1058), який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788).
Отже, оскільки і Закон № 1058, і Закон № 1788 регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону № 1058 як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону №1788 підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058.
Пунктом “б” статті 13 Закону № 1788-XII (у редакції, що діяла до 01.04.2015) було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Пункт 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (у редакції, чинній на момент звернення позивачки за призначенням пенсії) визначав, що пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам за наявності у сукупності таких обов`язкових умов:
- досягнення особою 55-річного віку;
- наявності у особи загального страхового стажу: не менше 30 років для чоловіків та не менше 25 років для жінок;
- наявності у особи стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України: на посаді водія міського пасажирського транспорту (автобуса, тролейбуса, трамвая): не менше 12 років 6 місяців для чоловіків та не менше 10 років для жінок.
01.04.2015 набрав чинності Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення”, яким статтю 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” викладено у новій редакції, якою збільшено раніше передбачений пунктом “б” статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Разом з цим, 23.01.2020 Конституційний Суд України прийняв Рішення № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), яким статтю 13, частину другу статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII, визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справа № 1-5/2018 (746/15), стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” – “г” статті 54 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII “Про пенсійне забезпечення” зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15) застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: “на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.”.
Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VІІІ.
Тому, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).
Таким чином виникла колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий у 55 років.
У зв`язку з цим між сторонами виник спір, оскільки позивач вважає, що під час призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідач повинен керуватися положення статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ. Водночас, пенсійний орган під час розгляду заяви позивача про призначення їй пенсії керувався нормами статті 114 Закону № 1058-ІV.
Оскільки, норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі “Щокін проти України”).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” позивач повинна досягти 50-річного віку та мати страховий стаж не менше 20 років, у тому числі на відповідних роботах не менше 10 років.
ОСОБА_1 досягла 50-річного віку на момент звернення із заявою про призначення пенсії, тобто її вік є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Пенсійний орган у спірному випадку діяв протиправно, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав недосягнення пенсійного віку.
Верховний Суд у постанові від 16.06.2025 у справі № 200/4104/24, на яку посилається Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, виснував, що визначальним є з`ясування обставин щодо того, чи працювала особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на посадах, визначених у нормах статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII), саме до 01 квітня 2015 року і у разі якщо так, то при вирішенні питання про призначенні такій особі пільгової пенсії слід керуватися саме статтею 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII).
Таким чином, Верховний Суд підсумував, що якщо особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, працювала на посадах, передбачених Списком № 2 до 01 квітня 2015 року, то підлягають застосуванню норми статті 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. Однак, якщо особа набула пільговий стаж за Списком № 2 після 01 квітня 2015 року, то при призначенні такій особі пенсії необхідно керуватися нормами статті 114 Закону № 1058-ІV в редакції Закону № 2148-VIII.
Згідно спірного рішення відповідача пільговий стаж позивача за Списком №2 становить 9 років 2 місяці 5 днів, в тому числі навчання за фахом (2 роки 9 місяців 23 дні). Згідно з формою РС-право вказаний стаж складається з періоду навчання за фахом з 01.09.1989 по 23.06.1992 та роботи за Списком №2 з 07.07.1992 по 18.11.1998, тобто періоду до 01.04.2015, то підлягають застосуванню норми статті 13 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.04.2025 №084050021605 встановлено: вік заявника становить 51 рік 1 день; страховий стаж особи 30 років 6 місяців 18 днів (враховано всі періоди); пільговий стаж особи за Списком №2 становить 9 років 2 місяці 5 днів, в тому числі навчання за фахом (2 роки 9 місяців 23 дні), враховано всі періоди. Зазначено, що за наданими документами ОСОБА_1 буде мати право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку на 4 роки, тобто після досягнення 56 років з 22.04.2030.
Згідно із абзацом 2 пунктів "а" та "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції до змін внесених Законом № 213-VIII) працівникам, які мають не менше половини стажу на стажу на роботах: із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці (тобто, Список № 1), пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам; із шкідливими і важкими умовами праці (тобто, Список № 2), пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Викладене свідчить про те, що досягнувши станом на час звернення з заявою (22.04.2025) віку 51 рік, та маючи страховий стаж 30 років 6 місяців 18 днів, необхідний пільговий стаж, з урахуванням зниження пенсійного віку на 4 роки від загального пенсійного віку 55 років відповідно до статті 12 Закону № 1788-ХІІ, беручи до уваги вказану правову позицію Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №360/3611/20 про необхідність застосування саме норм Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а, згідно з якою у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, позивач набула право на призначення пільгової пенсії за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку із чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 29.04.2025 №084050021605 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах підлягало скасуванню.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з обраним судом способом захисту порушених прав позивача, оскільки такий спосіб є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, тому колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.
Судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
З урахуванням результату апеляційного перегляду підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції, відсутні.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі № 280/4598/25 - залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак