МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 січня 2026 р.  	№ 400/8063/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , , 	
до відповідача	Головне управління ДПС у Миколаївській області, , 	
про	визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.06.2025 №0474644-2408-1411-UA4802001000091496,	

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі-відповідач) визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 06.06.2025 № 0474644-2408-1411-UA4802001000091496.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що нежитлова будівля, а саме тваринний комплекс з галереєю, розташована в АДРЕСА_1 , заг. площею 1049,3 кв.м., що належить йому на праві власності, не є об`єктом оподаткування згідно пп. 266.7.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським виробником.
Ухвалою суду від 30.07.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
14 серпня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти позову у зв`язку з тим, що інформація щодо змін права власності зазначеного об`єкта нерухомості шляхом реєстрації нотаріально посвідченого акту приймання-передачі нежитлових будівель від фізичної ОСОБА_1 до фермерського господарства «Пічура В.М.» відсутня. Позивач фактично намагається переконати, суд та відповідача у здійсненні сільськогосподарської діяльності (товаровиробництво) через утворену ним юридичну особу, яка, своєю чергою, використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності. 
Отже, сам факт створення позивачем юридичної особи, яка використовує спірні об`єкти нерухомості у межах провадження сільськогосподарської діяльності, не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Разом із тим, позивач, наполягаючи на наявності у нього пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не надав жодних достеменних доказів, які б підтверджували факт безпосереднього використання ним вищезазначених об`єктів нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності. Вказаного висновку у своїй постанові дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду України у справі №380/18104/21 від 11.04.2023 року. 
Варто додати, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників) та ненадання власниками таких об`єктів в оренду, лізинг, позичку. Отже, аргументи Позивача, що вона є власником Фермерського господарства «Пічура В.М.», не звільняють платника податків від сплати податку на нерухоме майно, що належить йому на праві власності. Враховуючи вищенаведене, у ОСОБА_1 відсутня сукупність умов для надання пільги відповідно до підпункту “ж” підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Кодексу.
07 жовтня 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив де зазначив, що позивач ОСОБА_1 є засновником та членом Фермерського господарства «Пічури В.М.», основною метою діяльності якого згідно з статутом є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація з метою отримання прибутку. Основним видом діяльності, який зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань це - Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний) код 01.11 Фермерське господарство, в розумінні ч.1 ст.1 Закону України «Про фермерське господарство», є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського селянського господарства, відповідно до закону.
Наявність земельної ділянки та вирощування на ній у 2024р. позивачем через використання форми підприємництва «Фермерське господарство» сільськогосподарських культур підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, Звітом про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2024р. (форма №4-сг), Звітом про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду (форма №29-сг). Факт отримання доходу від вирощування сільськогосподарської продукції підтверджує податкова звітність. Документи, що підтверджують факт наявності земельної ділянки та факт вирощування сільськогосподарської продукції були надані до суду разом з позовною заявою. Звертаємо увагу, що податковий орган у відзиві жодним чином не спростував.
Маючи у своєму розпорядженні рішення від 17.08.2024р. та акт приймання-передачі від 17.08.2024р. податковий орган, жодним чином не висловив жодних заперечень, як до самих документів, так і до можливості використання нерухомого майна на праві господарського відання у відповідності до ст.136 Господарського кодексу України. Жодних заперечень, щодо використання майна за правом господарського відання податковим органом не надано у поданому відповідачем до суду відзиві.
Розглянувши заяви по суті, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Позивачка ОСОБА_1 є засновником та членом Фермерського господарства «Пічури В.М.», основною метою діяльності якого згідно зі статутом є виробництво сільськогосподарської продукції, її переробка та реалізація з метою отримання прибутку.
Згідно договору про передачу майна на праві господарського відання та акту приймання-передачі від 17.08.2024 р. позивачем передано Фермерському господарству «Пічури В.М.» нежитлову будівлю тваринницькогий комплекс з галареєю, що розташований в Миколаївській області у Баштанському районі в селі Шевченко по вул.Центральній, 37-А, загальною площею 1049,3 кв.м., що є приватною власністю позивачки з метою використання у сільськогосподарській діяльності.
06.06.2025 року Головним управлінням ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення - рішення № 0474644-2408-1411-UA4802001000091496, яким позивачу на підставі п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2024 рік - в сумі 31041,79 грн.
Не погоджуючись з вказаними податковим повідомленням - рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Під час судового розгляду справи судом встановлено наступне.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ).
Пунктом 266.2 стаття 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.
Підпунктом "ж" вищезазначеної статті до таких об`єктів нерухомості віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Національного класифікатора НК 018:2023.
При цьому, суд враховує, що Фермерське господарство «Пічури В.М.», яке використовує Нежитлові приміщення в своїй діяльності, є сільськогосподарським виробником, докази ведення цієї діяльності в 2024 році додані до матеріалів справи.
Спірним між сторонами є питання щодо відповідності позивача іншому критерію підпункту "ж" підпункта 266.2.2.пункту 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, а саме визначенню «сільськогосподарський виробник». 
Вирішуючи це питання, суд враховує наступне. Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.
У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Зазначений висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 23.09.2021 по справі № 140/2700/19.
Як вже зазначалось вище, позивачка є єдиним засновником Фермерського господарства «Пічуги В.М.». Суд вважає слушними доводи позивача, що оскільки фермерське господарство в розумінні частини першої, частини другої статті першої Закону України «Про фермерське господарство» є формою підприємницької діяльності громадян, то, відповідно, саме позивачка, який є єдиним засновником і є виробником сільськогосподарської продукції, яку він вирощує власноруч, використовуючи таку форму підприємницької діяльності особи, як фермерське господарство. 
Отже, суд доходить висновку, що позивач відповідає критерію сільськогосподарського виробника в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України
Оскільки позивач є сільськогосподарським товаровиробником, а Нежитлові приміщення призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, ці приміщення відповідно до п. «ж» п. 266.2.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Квитанція від 28.07.2025, що міститься в матеріалах справи, підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1211,20 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ЄДРПОУ: 44104027) задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 06.06.2025 № 0474644-2408-1411-UA4802001000091496.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області судовий збір у сумі 1211 (одна тисячв двісті одинадцять) гривні 20 копійок користь ОСОБА_1 .
4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
5. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя В.Г.Ярощук   

Рішення складено в повному обсязі 06 січня 2026 року