ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/259/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Баранник Н.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.04.2025, (суддя суду першої інстанції Науменко В.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Кропивницький, в адміністративній справі №340/259/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
16.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в зарахуванні до стажу державної служби періоду роботи на посадах спеціаліста, бухгалтера, головного бухгалтера в органах місцевого самоврядування з 01.10.2002 року по 01.05.2016 року та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії о/р № 112750006126 від 07.01.2025 року;
2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до стажу державної служби періоди роботи з 01.10.2002 року по 27.12.2011 року на посадах спеціаліста другої категорії з бухгалтерського обліку, головного бухгалтера Протопопівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та з 28.12.2011 року по 02.01.2025 року на посадах головного бухгалтера, начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності головного бухгалтера Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області і призначити згідно з пунктом 10 Розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII “Про державну службу” пенсію відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ “Про державну службу” в розмірі 60 відсотків заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, з обчисленням її розміру відповідно до “Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб” затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року № 622 (зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 року №823). 
Адміністративний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, обчислену згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 02.01.2025 року позивач звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії за віком за Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу”. За результатом розгляду заяви рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області від 07.01.2025 №112750006126 відповідачем відмовлено в переведенні, зазначено, що стаж на посадах, віднесених до відповідних посад державної служби, відсутній. При цьому до стажу державної служби не зараховано період роботи з 01.10.2002, оскільки займана посада в органах місцевого самоврядування не відноситься до посад державної служби. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26.06.2018 по справі №735/939/17, позивач зазначає, що законодавство, яке діяло у спірний період, передбачало віднесення до стажу державної служби час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, вважає що період роботи в органах самоврядування підлягає зарахуванню до стажу державної служби. В такому разі у неї наявний необхідний стаж для переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу”.
Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 11.04.2025 задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 112750006126 від 07.01.2025 року про відмову в переведенні пенсії за віком на пенсію згідно Закону України “Про державну службу”. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області перевести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 01.10.2002 по 02.01.2025, провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VII з 03.01.2025, з врахуванням виплачених сум та винести відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не має права на пенсію державного службовця. Позивач помилково ототожнює категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 цього Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зі стажем державної служби, який дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, зі стажем державної служби, що дає право на призначення пенсії відповідно до вимог ст. 37 Закону №3723-ХІІ. Відповідач наголошує, що стаж роботи позивача на посадах, віднесених до державної служби становить 00 років, 00 місяців, 00 днів. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 02.01.2025 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про переведення з пенсії за віком, призначеної 10.05.2023 року відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”.
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто ГУ ПФУ в Житомирській області та за результатами її розгляду прийнято рішення від 07.01.2025 №112750006126 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби.
Відповідно до рішення заявник не має стажу державного службовця. Зазначено, що згідно наданих документів, з 01.10.2002 заявниця прийняла присягу посадової особи органів місцевого самоврядування, яка відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII з 05 липня 2001 року не враховується до стажу державної служби. 
Позивач, вважаючи рішення ГУ ПФУ в Житомирській області від 07.01.2025 №112750006126 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулась до суду з цим позовом. 
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має права на призначення пенсії вдповідно дост. 37 ЗУ «Про державну службу».
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі по тексту - Закон №3723-ХІІ).
01.05.2016 року набрав чинності Закон України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VIII (далі по тексту - Закон №889-VIII), що регулює, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.
Пункт 8 розділу ХІ “Прикінцеві та Перехідні положення” Закону №889-VІІІ передбачає, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно з пунктів 10 і 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII:
1) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України;
2) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд, у постанові від 22.05.2024 року у справі №500/1404/23 зазначив, що для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідачем не зараховано до стажу державної служби позивача період роботи з 01.10.2002 року в органах місцевого самоврядування – в Протопопівській та Приютівській селищних радах, які позивач обіймала як станом на 01.05.2016 року, так і в подальшому до 02.01.2025, тобто до дати звернення до відповідача із заявою про переведення пенсії на інший вид.
Стаж роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування з 01.10.2002 року підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.07.1981 року (а.с. 10-11).
Так, згідно записів трудової книжки №6, №7 ОСОБА_1 призначено на посаду спеціаліста Протопопівської сільської ради 2 категорії, як таку що пройшла за конкурсом на заміщення вакантної посади спеціаліста 2 категорії по бухгалтерському обліку. Присвоєно 15 ранг 7 категорії посадової особи місцевого самоврядування. Прийняла присягу посадової особи органу місцевого самоврядування.
Про наявність спеціального стажу ОСОБА_1 свідчить і довідка ОК-5, відповідно до якої, в Реєстрі застрахованих осіб Держаного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування містяться відомості про стаж роботи позивачки з 2002 року по вересень 2024 року, на вищевказаних посадах (а.е.п.с. 68-76).
У спірний період трудової діяльності позивачки чинним був порядок Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі по тексту - Порядок №283), який втратив чинність 01.05.2016.
Відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Вказане положення також закріплено у пункті 4 чинного Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі по тексту - Порядок №229).
Таким чином, як Порядок №283, так і чинний Порядок №229 передбачають, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.
04.07.2001 року набрав чинності закон України “Про службу в органах місцевого самоврядування” від 07.06.2001 №2493-III (далі по тексту - Закон №2493-III).
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону №3723-ХІІ поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”, цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.
Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до статті 46 Закону №889-VIII та пункту 4 Порядку №229 час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.
На підставі частини 5 статті 242 КАС України суд враховує висновки, викладені Верховним Судом, та вважає, що робота позивача на посадах в органі місцевого самоврядування відповідно до пункту 2 Порядку №283 зараховується до стажу державної служби.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем неправомірно незараховано до стажу державної служби період роботи позивачки на посадах в органі місцевого самоврядування.
При цьому, суд звертає увагу, що оскаржуване рішення містить єдину підставу відмови у переведенні на пенсію за віком за Законом №889-VIII - відсутність необхідного стажу державної служби.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач має стаж понад 20 років роботи на посадах в органі місцевого самоврядування, який підпадає під категорію посад державних службовців, визначену статтею 25 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII “Про державну службу”, а отже період роботи позивача в органах місцевого самоврядування з 01.10.2002 по 02.01.2025 має бути зарахований до стажу державної служби.
З огляду на зазначене, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 112750006126 від 07.01.2025 року прийняте відповідачем без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, а тому його слід визнати протиправним та скасувати.
Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Спірним рішенням позивачу відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно із Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”, з підстав не зарахування її роботи у органах місцевого самоврядування до стажу держаної служби, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” № 3723-XII та пункту 12 Прикінцевих положень Закону України “Про державну службу” №889-VIIІ з 03.01.2025 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Позивач просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в зарахуванні до стажу державної служби періоду роботи на посадах спеціаліста, бухгалтера, головного бухгалтера в органах місцевого самоврядування з 01.10.2002 року по 01.05.2016 року та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії о/р № 112750006126 від 07.01.2025 року.
Натомість судом встановлено, що відповідач не зарахував до стажу державної служби періоду роботи на посадах спеціаліста, бухгалтера, головного бухгалтера в органах місцевого самоврядування за весь період роботи на день звернення, з 01.10.2002 року по 02.01.2025 року.
Відтак, у відповідності до частини 2 статті 9 КАС Українисуд першої інстанції обгрунтовано вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести з 03.01.2025 року позивачку з пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року №1058-ІV на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 року №889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи (служби) на посадах в органах місцевого самоврядування у періоди з 01.10.2002 по 02.01.2025, із урахуванням відповідних записів у трудовій книжці та здійснити перерахунок і виплату пенсії відповідно до ст.37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, п.10 і п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 року №889-VIII з часу звернення за призначенням такої пенсії - 03.01.2024 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування судового рішення – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області – залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.04.2025 в адміністративній справі № 340/259/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник