Справа № 420/32166/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - відділу перерахунків пенсії № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.06.2025 року у відмові у перерахунку пенсії;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи в органах податкової служби до стажу державної служби та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.06.2025 року про перехід на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії по ст. 37 Закону України "Про державну службу". 
Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.06.2025 року №104450012309 позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку із відсутністю підстав для призначення пенсії як державному службовцю. 
Разом з тим, позивач не погоджується із зазначеним рішенням відповідача та вважає його протиправними, з огляду на що звернулась до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду по справі №420/32166/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч.5 ст.262 КАС України. Відповідачам запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов. 
Під час розгляду справи від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що Головне управління не приймало участі у розгляді заяви позивача. До Головного управління було надано лише заяву, яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області адміністративний позов позивача з додатками, а також ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 02.10.2025 року, що підтверджується матеріалами адміністративної справи. 
У визначений КАС України п`ятнадцятиденний строк відзив на адміністративний позов відповідачем наданий не був, будь-яких клопотань щодо продовження строку для подання відзиву відповідачем не заявлено, будь-яких пояснень щодо неможливості надання відзиву у строк, встановлений судом, не надано.
При цьому, в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу було роз`яснено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову, а також про можливість вирішення судом справи за наявними матеріалами відповідно до положень ч. 6 ст. 162 КАС України.
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, заперечень на яку до суду надано не було.
Ухвалою суду від 06.10.2025 року провадження у справі №420/32166/25 було зупинено на підставі п.6 ч.2 ст.236 КАС України та в подальшому поновлено ухвалою суду від 06.11.2025 року.
Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Рішення винесено у строки, встановлені КАС України, з урахуванням перебування головуючого судді у справі у щорічній відпустці у грудні 2025 та січні 2026 року.
Судом під час розгляду справи встановлено наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно відомостей з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 вбачаються наступні відомості про державну службу позивача:
16.01.1996 року - прийнята на посаду держподаткового інспектора відділу аудиту, оподаткування землі, транспорту та інших місцевих податків та зборів управління аудиту, місцевих аналогів та зборів до державної податкової інспекції по Ворошиловському районі м. Донецьк; 
16.01.1996 року - прийняла присягу державного службовця; 
26.11.1996 року - у зв`язку з ліквідацією держподаткової інспекції по Ворошиловському районі м. Донецьк, та створення держподаткової адміністрації у Ворошиловському районі м. Донецьк переведено на посаду держподаткового інспектора відділу аудиту, оподаткування землі, транспорту та інших місцевих податків і зборів управління аудиту; 
03.01.1997 року - переведена за конкурсом держподаткового інспектора того самого відділу; 
03.02.1997 року - присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІІ рангу; 
04.05.1998 - у зв?язку зі змінами у штатному розпису переведена на посаду державного інспектора відділу податків фізичних управлінь оподаткування фізичних осіб;
01.03.2000 року - присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби ІІ рангу»; 
01.06.2000 року - у зв?язку з структурними змінами переведена у відділ стягнення податків фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб, в тій же посаді; 
15.11.2001 року - переведена з резерву на посаду старшого державного податкового інспектора відділу стягнення податків з фізичних осіб управління оподаткування фізичних осіб; 
07.12.2001 - звільнена з переведенням до державної податкової адміністрації в Донецькій області; 
10.12.2001 року - прийнята з переведення до державної податкової адміністрації в Донецькій області на посаду старшого держподаткового інспектора відділу навчання та консультацій платників податків; 
13.08.2002 року – відділ перейменований у відділ масово-роз`яснювальної роботи управління громадських зв`язків та масово-роз`яснювальної роботи; 
24.09.2003 року - призначена на посаду головного держподаткового інспектора цього ж відділу; 
06.03.2004 року - присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової служби І рангу; 
10.03.2006 року - присвоєне спеціальне звання «Радник податкової служби 3 рангу»; 
08.05.2007 року – призначена на посаду заступник начальника відділу масово-роз`яснювальної роботи управління масово-роз`яснювальної роботи та звернень громадян; 
31.03.2009 року - присвоєно спеціальне звання радник податкової служби ІІ рангу; 
01.02.2012 року - у зв?язку з реорганізацією призначена на посаду заступника начальника відділу масово-роз`яснювальної роботи управління взаємодії із засобами масової інформації та громадськістю ДПС у Донецькій області;
01.06.2013 року - переведена на посаду заступника начальника відділу взаємодії з громадськістю та масово-роз`яснювальної роботи інформаційно-комунікаційного управління; 
01.06.2013 року - присвоєно 9 ранг державного службовця п`ятої категорії посад;
30.12.2013 року - присвоєно спеціальне звання радник податкової митної справи ІІ рангу; 
01.10.2014 року - переведена на посаду головного державного інспектора відділу комунікацій з громадськістю управління комунікацій; 
01.02.2016 року - призначена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи з фізичних осіб, податків із самозайнятих осіб та з громадян управління податків і зборів з фізичних осіб; 
14.11.2016 року - переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на доходи фізичних осіб та податків з громадян; 
11.04.2017 року - переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу розгляду звернень платників податків; 
01.09.2017 року - переведена на посаду начальника відділу розгляду звернень платників податків;
01.09.2019 року - звільнена в порядку переведення до Головного управління ДПС у Донецькі області; 
02.10.2019 року - призначена у порядку переведення на посаду начальника відділу розгляду звернень платників податків управління податків і зборів з фізичних осіб; 
02.10.2019 року - присвоєно 5 ранг державного службовця;
01.09.2020 року - переведена на посаду начальника відділу розгляду звернень платників податків управління податкового адміністрування; 
01.02.2021 року - звільнена в порядку переведення до Головного управління ДПС у Донецькій області як відокремленого підрозділу; 
02.02.2021 року - призначена в порядку переведення на посаду заступника начальника управління податкового адміністрування фізичних осіб – начальника відділу адміністрування податку на доходи фізичних осіб; 
03.10.2022 року – присвоєно черговий 4 ранг державного службовця; 
30.11.2022 року - переведена на посаду начальника відділу адміністрування податків з громадян та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, управління оподаткування фізичних осіб; 
07.08.2024 року - припинено державну службу та звільнено за власним бажанням, у зв?язку з виходом на пенсію.
При цьому, 07.08.2024 року позивача було звільнено з державної служби у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується записом №56 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , а також примірником наказу Головного управління ДПС у Донецькій області від 02.08.2024 року №322-о.
28.05.2025 року позивач надіслала лист до Головного управління ДПС у Донецькій області у зв?язку зі зверненням до пенсійного фонду України, та просила надати інформацію за формою довідок, затверджених постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 року за №1-3. 
Головне управління ДПС у Донецькій області у відповідь оформило наступні довідки:
1) довідку №65/05-99-10-02-18 від 10.06.2025 року про складові заробітної плати для державного службовця, який до 01 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);
2) довідку №66/05-99-10-02-18 від 10.06.2025 року про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби (про середні розміри надбавок, премії та інших виплат за травень 2025 року);
3) довідку №67/05-99-10-02-18 від 10.06.2025 року про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (про надбавки, премії та інші види виплат за період з 02.10.2019 року по 07.08.2024 року).
Враховуючи вищевказані обставини, позивач 13.06.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок пенсії - перехід на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу", враховуючи вищевказані довідки Головного управління ДПС у Донецькій області.
За принципом екстериторіальності заяву позивача від 13.06.2025 року було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.
При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за наслідком розгляду заяви позивача було прийнято оскаржуване рішення від 20.06.2025 року №104450012309 про відмову у проведенні перерахунку пенсії. В обґрунтування вказаного рішення було зазначено, що у трудовій книжці заявника відсутня інформація про присвоєння з 01.05.2016 року рангу державного службовця у відповідності із Законом №889, тобто робота на посадах державної служби на момент набрання чинності Законом №889 записами в трудовій книжці не підтверджена. У зв`язку з тим, що станом на 01.05.2016 року заявник не працювала на посадах державної служби, застосовувати положення пункту 10 розділу ХІ Закону №889 законні підстави відсутні. Також відсутні підстави застосовувати положення пункту 12 розділу ХІ Закону №889, оскільки станом на 01.05.2016 року у заявника відсутній необхідний 20-ти річний стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням пенсійного органу, позивач звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив, та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ч.1 статті 1 Закону №1058-IV пенсія – це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
01.05.2016 року набув чинності Закон України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), пп.1 п.2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнав Закон України 16.12.1993 року №3723-XII «Про державну службу» таким, що втратив чинність, окрім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 розділу ХІ Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу ХІ Закону №889-VIII визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Таким чином, розділом XI Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року стажу державної служби (10 років стажу для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), то така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, але за певної умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: конкретний вік і страховий стаж.
Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і п.п.10, 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.11.2022 у справі №431/991/17.
Як було встановлено судом відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , з 16.01.1996 року по 07.08.2024 року вона працювала у податкових органах на різних посадах. Також у зазначений період позивачу присвоювались спеціальні звання.
При цьому, пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII передбачено, що стаж державної роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (чинним до 01.05.2016 року, тобто в період проходження позивачем служби в податкових органах) (далі – Порядок №283) визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.
Згідно п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
При цьому, відповідно до ст.1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509-XII (у редакції, що діяла з 01.02.1994 року) Державна податкова служба складається з Головної державної податкової інспекції України, державних податкових інспекцій по Республіці Крим, областях, районах, містах і районах у містах.
За визначенням ст.1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509-XII (у редакції, що діяла з 14.02.1998 року) до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі - органи державної податкової служби).
Згідно ст.1 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 року №509-XII (у редакції, що діяла з 01.01.2011 року) до системи органів державної податкової служби належать: Державна податкова адміністрація України, спеціалізовані державні податкові інспекції, державні податкові адміністрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, державні податкові інспекції в районах, містах (крім міст Києва та Севастополя), районах у містах (далі - органи державної податкової служби).
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в Україні» від 05.07.2012 року №5083-VI (набрав чинності 12.08.2012 року), доповнено Податковий кодекс України розділами XVIII-1 та XVIII-2, у тому числі «Статтею 344. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби 344.1. Пенсійне забезпечення посадових осіб органів державної податкової служби України здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого Законом України «Про державну службу».
Враховуючи вищевказане суд доходить висновку, що періоди роботи позивача на посадах в податкових органах, в тому числі на посадах, на яких відповідно до закону їй присвоювалися спеціальні звання, зараховується до стажу державної служби, а тому стаж державної служби позивача, відповідно до відомостей її трудової книжки, становить понад 10 років станом на 01.05.2016 року, та понад 20 років незалежно від місця роботи на час досягнення необхідного віку.
Такого ж висновку в аналогічних відносинах дійшов П`ятий апеляційним адміністративний суд у постанові від 31.10.2025 року по справі №400/1438/25.
Аналізуючи вищезазначені приписи суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області оскаржуваним рішенням від 20.06.2025 року було необґрунтовано не зараховано періоди роботи позивача на посадах в податкових органах, в тому числі на посадах, на яких відповідно до закону їй присвоювалися спеціальні звання, до її стажу державної служби. 
Суд при вирішенні справи також виходить із того, що зазначене рішення пенсійного органу є актом індивідуальної дії.
На думку суду правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.
Головною рисою такого акту є його конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.
Натомість, оскаржуване рішення пенсійного органу не відповідає критеріям повноти та зрозумілості акту індивідуальної дії, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або обов`язків особи при виконанні юридичного волевиявлення суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 23.10.2018 у справі №822/1817/18, від 21.05.2019 у справі №0940/1240/18, від 02.07.2019 у справі №140/2160/18.
Зазначений висновок суду узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права.
У рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року; «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
Підсумовуючи вищезазначеного суд доходить висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківський області не доведено протягом часу розгляду справи обґрунтованості рішення від 20.06.2025 року №104450012309 про відмову у проведенні перерахунку пенсії, а тому воно є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Суд також зазначає, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
З огляду на встановлені обставини у справі №420/32166/25 суд вважає за необхідне в межах заявлених вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, та прийняти ріщення, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, зарахувавши при цьому до стажу роботи на посадах державної служби періоди роботи позивача з 16.01.1996 року по 07.08.2024 року у податкових органах.
В іншій частині позовні вимоги зобов`язального характеру задоволенню не підлягають з вищенаведених мотивів.
Висновки про те, що дії зобов`язального характеру щодо розгляду питання про призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії, узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується квитанцією про сплату судового збору.
Враховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого судового з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань, оскільки саме зазначеним суб`єктом владних повноважень було прийнято оскаржуване рішення про відмову у перерахунку пенсії.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20.06.2025 року №104450012309. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.06.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, та прийняти ріщення, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, зарахувавши при цьому до стажу роботи на посадах державної служби періоди роботи позивача з 16.01.1996 року по 07.08.2024 року у податкових органах.
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 1211,20 грн. 
Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України. 
Повне найменування сторін по справі:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, код ЄДРПОУ 20987385).
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області (61022, м. Харків, пл. Майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код ЄДРПОУ 14099344).

Суддя О.В. Білостоцький