ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3529/25  Номер провадження 22-ц/814/309/26	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 травня 2025 року, постановлене суддею Андрієць Д.Д.,
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

п о с т а н о в и в:
25.03.2025 ТОВ «ФК «Європейська агенція боргів» звернулося в суд із указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 23.02.2024 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №79796572 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
За умов такого договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Підписанням такого договору позичальник підтвердив, що він ознайомлений на сайті https://clickredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, передбачені статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Також позичальник погодився, що до моменту підписання договору вивчив його та Правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку Clickredit (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://clickredit.ua/informaciya, їх зміст, суть об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі.
14.01.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, за яким останній набув права вимоги, серед іншого, до ОСОБА_1 за договором позики №79796572 від 23.02.2024.
Відповідно до Реєстру боржників №30 від 19.08.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 36345,93 грн, із яких: 7440,25 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 28905,68 грн - заборгованість за відсотками. 
Зазначає, що усупереч умовам договору позики, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення на користь позивача права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок первинного кредитора, ні його правонаступника. Із підстав викладеного, просить захистити порушене право та стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 36345,93 грн. та понесені судові витрати.
Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15.05.2025 позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у розмірі 33741,79 грн та судові витрати в сумі 2810,89 грн.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем доведено факт укладення договору позики, а також виникнення у відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками у межах строку кредитування, тобто, з 23.02.2024 до 21.06.2024, із урахуванням розміру кошті, які були внесені відповідачем. 
Не погодившись із таким рішенням відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення районний суд залишив поза увагою відсутність доказів, які б підтверджували перехід права вимоги за договором позики №79796572 від 23.02.2024. Оскільки за умов договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 відступленню підлягає право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, тоді як договір позики №79796572 датований 23.02.2024. Відтак, на момент укладення договору факторингу строк виконання за договором позики не настав, а саме зобов`язання не існувало, що виключає підстави для задоволення позовних вимог. Наведене відповідає практиці апеляційних судів, сформованій у справах №756/1219/24 від 24.07.2024, №204/14571/23 від 27.05.2024, №553/2181/23 від 31.01.2024.
Просить застосувати до спірних правовідносин позицію Великої Палати Верховного Суду, сформовану у справах №906/1174/18 від 16.03.2021 та №910/12525/20 від 15.09.2022, а також практику Верховного Суду у справах №31/160 від 04.12.2018, №910/1755/19 від 04.06.2020, за змістом яких передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилося на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. 
Указує на відсутність у справі доказів, які б підтверджували отримання позичальником кредитних коштів. Тоді як надані стороною позивача докази, подані з порушенням строків та не містять обґрунтування поважності причин їх пропуску. 
Вважає недоведеними належними та допустимими доказами факт наявності заборгованості та розміру стягнення, оскільки у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, які у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» могли б підтвердити наявність заборгованість. Тоді як доведеність наявної суми заборгованості за кредитними договорами є обов`язком позивача, яким ним не виконано. 
Звертає увагу, що наявний у справі розрахунок складений працівником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а не первісним позикодавцем, та не містить жодних відомостей щодо нарахування суми заборгованості, не вказана відсоткова ставка, а також дані стосовно внесення коштів у рахунок погашення заборгованості. Такий доказ є недопустимим, оскільки окрім викладеного, він не містить підпису особи та печатки позикодавця. 
Просить врахувати відсутність доказів тримання позичальником листа на електронну пошту та смс-повідомлення, а також здійснення ним входу на сайт позикодавця за допомогою логіна особистого кабінету і пароля, що, з огляду на сталу позицію Верховного Суду, зокрема, сформовану у справі №127/33824/19 від 07.10.2020, виключає підстави вважати договір позики укладеним. Крім того, наголошує на відсутності доказів, які б підтверджували належність електронного підпису позичальнику, а також реєстрацію ним в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання ним логіну та паролю в даній системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення із істотними умовами кредитування. 
Доводить, що поза увагою районного суду залишився факт відсутності підписів первісного позикодавця у витягах з Реєстрів боржників, де наявні лише підписи представника ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення кредитів». Безпосередньо реєстрів боржників до договорів факторингу, з якого б вбачалося право вимоги за спірним договором позики, позивачем також не надано.
Заперечує висновки районного суду щодо правомірності нарахування заборгованості за відсотками після закінчення строку кредитування, який станови 30 днів та наводить власний розрахунок, за яким розмір заборгованості за відсотками становить 11 325,00 грн (15 100,00 грн х 2,5% х 30).
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в межах вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.06.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) укладено договір факторингу №14/06/21.
За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити фактору право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позику (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту (п.1.1. договору). 
Перехід від клієнта та фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитом по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнту до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. 
У день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному вигляді за формою, наведеною в додатку №5 до цього договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному вигляді (Додаток №6) (п.1.3)./а.с.10-12/
28.07.2021 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) укладено додаткову угоду №2 до договору факторингу №14/06/21, яким сторони погодили наступні зміни: «1.3. Клієнт зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства»./а.с.13/
13.06.2022 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №14/06/21, якою сторони погодили наступні зміни: «9.1. Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується за кожний наступний рік»./а.с.14/
23.02.2024 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 укладено договір позики на наступних умовах: 
За цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору стирок, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку, або достроково, та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики (п.1 договору).
Параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів: сума позики - 15 100,00 грн (п.2.1. договору); строк позики - 30 днів (п.2.2. договору); процентна ставка (базова)/день - 2,5% фіксована (п.2.3. договору); дата надання позики: 23.02.2024; строк повернення позики: 23.03.2024; денна процентна ставка/день (застосовується у відповідності до умов Програми лояльності протягом первісного строку кредитування): 0,75%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день % (не застосовується в період воєнного стану у період існування такого обмеження): 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка: 1186,17%; орієнтовна загальна вартість позики: 18497,50 грн.
Згідно із пунктом 4 договору сторони погодили, що відповідно до статті 1048 ЦК України домовились про те, що у випадку невиконання позичальником свого обов`язку із повернення позики в останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без застосування по відношенню до позичальника штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування позикою) протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку кредитування позикою, визначеного договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п.п.2.3. п.2 Договору. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи зі строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за договором, проте не довше 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п.2.3. п.2 договору. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.
Пункт 29 договору містить реквізити сторін, у тому числі позичальника, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його паспортні дані та РНОКПП, адресу: АДРЕСА_1 ; телефон: НОМЕР_1 ; e-mail ІНФОРМАЦІЯ_2 ; номер електронного платіжного засобу: НОМЕР_2 ; відомості про електронний підпис одноразовим ідентифікатором 08357; дата та час накладення кваліфікованого електронного підпису уповноваженого працівника позикодавця 23.02.2024 09:19./а.с.6-8/
Додатком 1 до Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №79796572 від 23.02.2024 є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який містить електронний підпис позичальника одноразовим ідентифікатором 08357./а.с.8,9/
19.08.2024 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) укладено додаткову угоду №34 до договору факторингу №14/06/21, якою визначено наступні зміни: «1. Загальна сума прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників №29 від 19.08.2024 становить. 2. В якості ціни продажу згідно реєстру боржників №29 від 19.08.2024 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить. 3. Загальна сума прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників №30 від 19.08.2024 становить. 4. В якості ціни продажу згідно реєстру боржників №30 від 19.08.2024 фактор сплачує клієнтові суму грошових коштів, яка становить % від основної суми заборгованості (тіло кредиту), що становить.»./а.с.15/
19.08.2024 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) складено Акт прийому-передачі Реєстру боржників №30 від 19.08.2024 за договором факторингу №14/06/21./а.с.16/
19.08.2024 датовано витяг з Реєстру боржників №30 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, де серед іншого, наявні відомості про договір позики №79796572, позичальник ОСОБА_1 , сума заборгованості за основною сумою боргу 7 440,25 грн, сума заборгованості за відсотками - 28 905,68 грн, разом: 36 345,93 грн./а.с.17, 103-105/
21.08.2024 ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» отримало від платника ТОВ «ФК «ЄАПБ» 3 941 256,28 грн; призначення платежу: плата за відступлення права вимоги згідно додаткової угоди №34 від 19.08.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №409./а.с.106/
Представником ТОВ «ФК «ЄАПБ» Грибановим Д.В. складено розрахунок заборгованості за договором позики №79796572 від 23.02.2024, яка станом на 31.01.2025 склала 36 345,93 грн./а.с.18/
22.04.2025 ТОВ «ФК «Фінекспрес» складено довідку №КД-000022140/ТНПП, якою підтверджено прийняття до виконання платіжної інструкції наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією та ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції: 1) дата - 23.02.2024; 2) номер платежу - 9d3db343-35f6-4cdc-9bb0-6cfe42f2004c; 3) сума - 15 100,00 грн; 4) отримувач - ОСОБА_1 - ЕПЗ номер НОМЕР_3 . Оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму перекази не складаються./а.с.96/ 
Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що позичальник, погодивши істотні умови кредитування, зобов`язання за ними належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту в сумі 7 440,25 грн та відсотками, які підлягають стягненню виключно за період із 23.02.2024 по 21.06.2024 у розмірі 26 601,54 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставності.
Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення у межах доводів апеляційної скарги, із такими висновками суду першої інстанції у повній мірі погодитися не може з огляду на наступне.
Стосовно відступлення права вимоги, колегія суддів ураховує наступне
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У відповідності до статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 (справа №10/5026/995/2012) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення (постанова Верховного Суду від 14.06.2023 у справі №755/15965/17).
У постанові Верховного Суду від 18.10.2023 у справі №905/306/17 сформовано висновок, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частинами першою - четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Як убачається із матеріалів справи, укладаючи договір факторингу, сторони зобов`язання обумовили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі Реєстру прав вимог, який є невід`ємним додатком до договорів факторингу, у яких зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними, в межах чинного договору факторингу. 
Відтак, укладання договору факторингу до виникнення кредитних правовідносин з відповідачем не свідчить про неможливість передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договір факторингу був чинним, та ним передбачено факт передачі права вимоги до боржника на підставі Реєстру прав вимоги. Більш того, діючими договорами факторингу було передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписанням Реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги.
Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують та зводяться до довільного трактування окремих положень правочину на свою користь, а також детального цитування нерелевантною практики судів апеляційної та касаційної інстанцій, які є відмінними від фактичних обставин цієї справи. 
При цьому колегія суддів ураховує, що при визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, поки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, зокрема, сформованій у справах №916/1171/18 від 16.04.2019, №910/8682/18 від 14.11.2018, №904/8978/17 від 30.08.2018.
Апеляційний суд приймає до уваги відсутність у справі доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог в силу прямого припису статті 204 ЦК України. Отже, відповідний договір факторингу є чинним, а тому підлягає виконанню.
Стосовно підставності стягнення заборгованості за договором позики, колегія суддів ураховує наступне
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Із матеріалів справи убачається, що 23.02.2024 між ТОВ «ФК «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №79796572, підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором. Крім одноразового ідентифікатору реквізити сторін договору мають інші відомості про відповідача, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» договір кредитної лінії, підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань.
Доказів, що указані в договорі та додатках до нього одноразові ідентифікатори та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19.
Отже, підписавши указаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому істотні умови кредитування та взяв на себе відповідні зобов`язання. При цьому, нерозуміння умов зобов`язання не звільняє сторону від його виконання. Це загальний принцип цивільного права, який означає, що особа, яка прийняла на себе зобов`язання, несе відповідальність за його виконання. 
За встановлених обставин, позичальник, будучи вільним в укладенні договорів, виборі контрагентів та визначенні умов зобов`язання, погодив істотні умови кредитування та допустив порушення їх виконання. 
Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано первинних бухгалтерських та платіжних документів на підтвердження наявності у відповідача непогашеної заборгованості, колегія суддів відхиляє. Оскільки позикодавець не є банківською (фінансовою) установою, та відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно з Закону України «Про банки та банківську діяльність», у тому числі Інструкції, затвердженої Постановою Національного банку України від 27.12.2007 за №481.
Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.
Із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем надано достатні, переконливі та достовірні докази щодо: укладення договору позики від 23.02.2024 №79796572, перерахування кошів на банківську картку, зазначену у договорі, відсутність спростувань з боку відповідача щодо неналежності банківської картки на яку були зараховані кошти, що є підставою для стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 440,25 грн.
Визначаючи розмір заборгованості за процентами, колегія суддів ураховує наступне. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
В свою чергу, частини перша, друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставка визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
Частини перша та п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на час укладення договору) вказує у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема: 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та слати процентів; 9) орієнтовна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредити, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Законом України від 22.11.2023 №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%».
Закон України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Отже, у цій справі денна відсоткова ставка має обраховуватися у відповідності до вимог Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема: за період із 23.02.2024 по 23.03.2024 за денною процентною ставкою 0,75% (визначено самим договором про споживчий кредит); за період із 24.03.2024 по 21.06.2024 - 1% на день.
Відповідно, визначаючи розмір заборгованості за відсотками, колегія суддів виходить із наступного розрахунку: 
- за період із 23.02.2024 по 23.03.2024 заборгованість становить 1 674,05 грн (55,80 грн. (0,75%) х 30 днів);
- за період із 24.03.2024 по 21.06.2024 заборгованість становить 6 696,00 грн(74,40 (1%) х 60 днів).
За таким розрахунком загальна сума заборговані за відсотками становить 8 370,05 грн, що узгоджується із положеннями Закону «Про споживче кредитування». 
Доводів на спростування такого розміру стягнення заборгованості за відсотками апеляційна скарга не містить, оскільки нарахування відсотків протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку кредитування позикою чітко обумовлено пунктом 4 договору позики, а нерозуміння істотних умов зобов`язання не звільняє від обов`язку його виконання.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши розмір заборгованості з 33 741,79 грн. до 15 840,30 грн.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам, які склали 43%, з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 302,04 грн
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15 травня 2025 року змінити, зменшивши розмір заборгованості, постановленої до стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» із 33 741,79 грн до 15 840,30 грн, та судових витрат із 2810,89 грн до 1 302,04 грн.
У іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя        Л.І. Пилипчук

Судді          Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак