ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 листопада 2025 року 	м.Суми	

Справа №584/1054/24 
Номер провадження 22-ц/816/1232/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Рунова В. Ю. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Путивльського районного суду Сумської області від 09 січня 2025 року, у складі судді Токарєва С.М., ухвалене у м. Путивль, 

                                                       в с т а н о в и в :

12 серпня 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину.
Свої вимоги мотивувала тим, що з 07 вересня 2019 року по від 13 липня 2023 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , мають спільну дочку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. В порушення раніше досягнутої домовленості про добровільне надання коштів на утримання дитини, відповідач матеріально не утримує дочку на належному рівні, вимагає постійних звітувань щодо витрачених коштів. 
Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 09 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , аліменти на утримання його неповнолітньої доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.08.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення аліментів проводити на користь матері дитини – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 .
Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_2 1211 грн 20 коп. судового збору в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду змінити в частині розміру присуджених аліментів. Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання його неповнолітньої дочки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 12.08.2024 і до досягнення дитиною повноліття.   
Вказує, що ніколи не відмовлявся від утримання дочки, крім добровільної сплати аліментів постійно купував дитині подарунки, одяг, ліки, придбав їй телефон, вони разом проводять дозвілля. Відповідачем частково визнається позов про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку. Судом не враховано, що у зв`язку із перебуванням на військовій службі він має постійні витрати із своєї заробітної плати, пов`язані із проходженням служби.
Вважає визначену до стягнення судом суму аліментів завищеною, не співмірною з розміром прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років на 2025 рік (2563 грн), тому при стягненні аліментів у розмірі 1/8 частини від його доходу на місяць, права дитини на належне утримання не будуть порушені. 
Доводить, що стягнення аліментів у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку є достатнім для задоволення всіх потреб дитини на даний час, враховуючи її вік, стан здоров`я та потреби. Такий розмір відповідатиме його можливостям та обов`язку утримувати дочку, оскільки тягар утримання дитини повинні нести обоє батьків, а враховуючи його розмір доходів та визначену судом суму аліментів, що становитиме близько 23000 грн, матеріальне утримання дитини покладено повністю на нього. Зазначає про відсутність доказів щомісячних витрат на дочку у розмірі майже 45000 грн та наявності у позивачки доходу, що надає їй можливість також забезпечувати дочку на суму близько 23000 грн.  
Обґрунтування позивачкою заявленого до стягнення розміру аліментів зводяться до припущень виникнення можливих витрат на дитину, нею не надано доказів на підтвердження того, який розмір витрат на утримання дитини несе вона.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 07 вересня 2019 року по 13 липня 2023 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2   перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю та значаться зареєстрованими за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5, 6, 7, 8).
24 серпня 2024 року позивачкою зареєстровано шлюб з ОСОБА_5 , після державної реєстрації якого нею було обрано прізвище чоловіка – « ОСОБА_6 » (а.с. 81).
Із 20 грудня 2022 року по 25 жовтня 2024 року позивачка була зареєстрована, як фізична особа – підприємець (а.с. 10, 83).
За даними відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу від 02 серпня 2024 року сума нарахованого доходу за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року становить: 8600 грн. (джерело отримання доходу – Управління соціального захисту населення Конотопської РДА); 1090757,4 грн. (джерело отримання доходу – ФОП ОСОБА_7 ) (а.с. 11-12).
Як вбачається із відповіді № 736583 від 13 серпня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19).
За даними довідки про доходи № 332 від 27 серпня 2024 року відповідач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , загальна сума його доходу за період з 01 січня 2024 року по 31 серпня 2024 року становить 754847,09 грн (а.с. 30).
Як вбачається із квитанцій АТ КБ «Приватбанк» у 2023-2024 роках відповідачем на рахунок ОСОБА_7 здійснювався переказ коштів, цільове призначення яких зазначено – «кошти на дитину» (а.с. 31-42).
ОСОБА_2 придбано для дочки ОСОБА_4 мобільний телефон зі стартовим пакетом, за допомогою яких вона з ним спілкується (а.с. 67, 74-75).
Рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_3 мотивоване тим, що неповнолітня дочка сторін проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, потребує матеріальної допомоги на своє утримання з боку батька, який в силу ст. 180 СК України зобов`язаний та, являючись працездатним, маючи задовільний стан здоров`я, може її утримувати шляхом сплати аліментів щомісячно. При цьому судом враховано посилання відповідача на нестабільність та невизначеність його матеріального становища, середній розмір його доходу в розрахунку на місяць, відсутність у нього інших утриманців, зазначено про рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, а також тенденцію зростання розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та визначено до стягнення аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;  2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;  3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно з ст. 7 Зaкoну України «Про Державний бюджет України нa 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей вікoм до 6 років з 1 січня 2025 року – 2563 гривень.
З урахуванням наведених норм права, встановлених обставин справи, визначеного Законом розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років та наявності рівного обов`язку кожного із батьків утримувати дитину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача, який частково визнав позов, аліментів на утримання малолітньої дочки та вважає, що суд правильно визначився із способом їх стягнення та розміром, присудивши аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Помилковими є посилання в апеляційній скарзі на значне завищення розміру аліментів на дитину сторін порівняно із прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку, так як визначений ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів – 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки ця норма закону встановлює саме мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, а в обставинах конкретної справи не має обмежень для стягнення аліментів у більшому розмірі.
Доводи відповідача про неможливість сплачувати аліменти на дочку у визначеному судом розмірі через понесення ним витрат пов`язаних із проходженням військової служби, є безпідставними, оскільки суду не надано ніяких доказів, розміру таких витрат та їх необхідності.
Посилання відповідача на не доведення позивачкою щомісячних потреб дитини на заявлену суму аліментів не впливає на правильність ухваленого судом рішення. 
Визначений судом розмір аліментів не є надмірним, відповідає вимогам виваженості, розумності, справедливості, інтересам дитини та мінімально гарантованому розміру аліментів, встановленому ч. 2 ст. 182 СК України. 
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 389  ЦПК України, апеляційний суд 

                                                                у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Путивльського районного суду Сумської області від 09 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        О. І. Собина 

                                                                                                   В. Ю. Рунов