Справа № 127/37094/25 
Провадження № 3/127/7738/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2026 року	м. Вінниця	

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши матеріали, що надійшли від Відділу адміністративної практики Управління патрульної поліції у Вінницькій області, про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №521016 від 23.11.2025 року вбачається, що 22.11.2025 року о 22:37 у м. Вінниця, по вулиці Пирогова, 76, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Avensis, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук. У порушення вимог законодавства водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, усвідомлюючи правові наслідки такої відмови.
Під час фіксації правопорушення здійснювалася безперервна відеофіксація за допомогою портативних відеореєстраторів № 470764 та № 470765.
Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а саме — відмовився від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідальність за вказане правопорушення передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Макаренко О.О., подав до суду письмові пояснення та клопотання, у яких заперечив проти притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на відсутність події та складу адміністративного правопорушення.
Представник зазначає, що висновки працівників поліції є формальними та не відповідають фактичним обставинам, а дії правоохоронців були спрямовані на притягнення особи до відповідальності без повного, всебічного та неупередженого з`ясування всіх обставин. Щодо відсутності самого факту керування транспортним засобом представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, пояснив наступне.
На долученому до матеріалів справи відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 пересувався пішки, а автомобіль, зазначений у протоколі, поруч не знаходився. Поліцейські наздоганяють особу, яка йде тротуаром у напрямку будинку. Будь-які докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом (фото-, відеофіксація, показання свідків, дані бортових систем, зупинка ТЗ) — відсутні.
Відповідно до п. 1.5 ПДР України та роз`яснень Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005, керування — це виконання функцій водія під час руху транспортного засобу. Матеріали справи не містять жодного доказу такого руху.
Щодо відсутності відмови від огляду у встановленому законом порядку, стаття 266 КУпАП передбачає, що огляд на стан сп`яніння: проводиться поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів у присутності двох свідків; у разі незгоди водія — у закладах охорони здоров`я; особі обов`язково роз`яснюються її права, порядок огляду, місце проходження та наслідки відмови.
На відеозаписі відсутні будь-які пояснення з боку поліцейських щодо порядку проходження огляду, відсутні відомості про пропозицію пройти огляд у медичному закладі, не роз`яснено адреси, строків та прав особи, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.
У своїх поясненнях та клопотаннях адвокат дійшов висновку, що у справі відсутні допустимі та достатні докази, які підтверджують подію та склад правопорушення. Протоколи складені із численними порушеннями процедури, а обставини, зафіксовані на відео, спростовують твердження поліцейських.
У зв`язку з цим представник просив закрити провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За викликом судді Вінницького міського суду Вінницької області в судове засідання з`явилися інспектори взводу 1 роти 3 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП лейтенант поліції Кутяшев Ігор Сергійович та старший лейтенант поліції Артем Єременюк, які надали пояснення аналогічні викладеним у рапорті, а саме, що 22 листопада 2025 року о 22:38 під час патрулювання по вул. Пирогова, 76, м. Вінниця, було виявлено та зупинено транспортний засіб Toyota Avensis, державний номерний знак НОМЕР_1 , за порушення Правил дорожнього руху.
Після зупинки водій та пасажири транспортного засобу вийшли з правої сторони автомобіля та намагалися залишити місце події. У подальшому було встановлено особу водія ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота; нечітка мова. Водієві було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, однак ОСОБА_1 ухилявся від проходження огляду та відмовився від огляду на місці зупинки, про що був належним чином ознайомлений із правовими наслідками відмови.
Під час подальшого спілкування ОСОБА_1 почав поводитися агресивно, висловлювався нецензурною лайкою на адресу оточуючих та працівників поліції, чим порушував громадський порядок і спокій громадян, у зв`язку з чим вчинив дрібне хуліганство, передбачене ст. 173 КУпАП.
На законні вимоги працівників поліції припинити правопорушення водій не реагував, поводився зухвало, відмовлявся виконувати законні вимоги поліцейських, чим вчинив злісну непокору законним вимогам працівників поліції, передбачену ст. 185 КУпАП.
У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 було затримано та доставлено до Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 4, відповідно до ст. 260 КУпАП, з метою припинення правопорушень та складання адміністративних матеріалів. На вказаного громадянина були складені такі адміністративні матеріали: Протокол затримання АЗ №108707; Протокол АПР №18216972 за ст. 173 КУпАП; Протокол АПР №18216973 за ст. 185 КУпАП.
У судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_2 , який показав, що саме він керував транспортним засобом у момент зупинки, а всі особи, включно з ним, вийшли через пасажирські двері у зв`язку з технічною несправністю дверей (лопнув тросик відкривання).
Заслухавши пояснення представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, працівників поліції, свідка, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, а саме протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1№521016 від 23.11.2025 року та відеозаписи з портативних відеореєстраторів № 470764, №470765, суддя встановив наступне.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством. (ст. 1 КУпАП).
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 280 КУпАП, передбачено що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні,чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини,що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, з`ясувати інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Відповідно дост.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Згідно ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
В ст. 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Тобто, відповідно до вимог ст.ст. 251, 256 КУпАП та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015 року, у протоколі про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, повинні бути чітко зазначені суть адміністративного правопорушення (яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП, за якою складено протокол) та відомості необхідні для вирішення справи, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення.
Наведені вимоги законодавства не дотримані при складанні протоколів про адміністративне правопорушення серія ЕПР1№521016 від 23.11.2025 року, згідно з якого ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП.
Проаналізувавши наведені доводи в клопотаннях представника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи і дослідивши обставини справи, суддя вважає, що клопотання підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Законодавство України про адміністративне правопорушення складається з КУпАП та інших законів України (ч. 1 ст. 2 КУпАП), а згідно положень ст. 9 Конституції України, ст. 19 ЗУ «Про міжнародні договори» та ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика ЄСПЛ є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1 і ч. 2 ст. 7 КУпАП). При цьому правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, гласність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено відповідальність (ст. 9 КУпАП), а на підставі ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність для особи, яка керує т/з, настає, крім іншого, за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, що кореспондується з вимогами п. 2.5 ПДР, згідно яких водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№521016 від 23.11.2025 року, що 22.11.2025 року о 22:37 у м. Вінниця, по вулиці Пирогова, 76, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Avensis, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук. У порушення вимог законодавства водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, усвідомлюючи правові наслідки такої відмови, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Порядок проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст. 266 КУпАП, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», «Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» і «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду».
Згідно зі ст. 266 КУпАП, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами, і щодо яких існують підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами, та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів; у разі неможливості застосування технічних засобів огляд проводиться у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду з використанням спеціальних технічних засобів або незгоди з його результатами, огляд проводиться в закладах охорони здоров`я у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення.
З матеріалів справи вбачається, що працівники поліції в ході розмови запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, але яким саме способом не зазначили, на що останній вимагав пояснити йому причини зупинки, як пішохода, у стверджувальній формі, але відмови від проходження огляду протягом усього часу спілкування після його зупинки, на відеозаписі не зафіксовано. 
На відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, що є на DVD-диску, як додаток до протоколу, ОСОБА_1 просив працівників поліції пояснити причину і підстави зупинки його як пішохода, на що отримував тільки відповідь, що йому зараз роз`ясять все у відділку поліції і він буде затриманий.
Таке формулювання є тиском на особу, не дає можливості усвідомлено прийняти рішення та не відповідає вимогам ст. 266 КУпАП та п. 8–12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, згідно з якими: особі повинно бути чітко роз`яснено порядок проведення огляду; роз`яснено право пройти огляд у медичному закладі; поліцейський зобов`язаний забезпечити можливість усвідомленого вибору, без тиску та нав`язування висновку про «відмову»; у випадку відмови — вона має бути зафіксована однозначно, чітко та недвозначно.
На відеозаписі такої відмови не зафіксовано. Протягом усього часу спілкування після зупинки транспортного засобу водій не заявляв про відмову, а лише просив працівників поліції повідомити законні підстави зупинки, зокрема фактичні дані, які свідчать про порушення ПДР, відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Досліджені відеозаписи не містять також жодних доказів того, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду. Навпаки, на них чітко зафіксовано, що він вимагав отримання законних роз`яснень, зокрема пояснення причини зупинки та доказів порушення. Натомість працівники поліції пропонували огляд у стверджувальній формі, при цьому не надаючи жодної відповіді на законні вимоги особи щодо підстав зупинки, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Суд також встановив, що працівники поліції не роз`яснили ОСОБА_1 його право на огляд у медичному закладі, не повідомили назву відповідного закладу, адресу та порядок його проходження, що є прямим порушенням: п. 12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735 — обов`язок поліцейського повідомити водія про право на медичний огляд; ст. 266 КУпАП — порядок направлення на огляд; ст. 268 КУпАП — право особи на надання пояснень та правову допомогу.
Так само не було роз`яснено права, передбачені ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України, що підтверджується відеозаписом. Невиконання цього обов`язку є істотним порушенням права особи на захист.
З огляду на положення ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях чи доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи.
У справі «Кобець проти України» (2008) Європейський суд з прав людини наголосив, що доказування має відповідати критерію «поза розумним сумнівом», а докази повинні бути достатніми, чіткими і узгодженими. Аналогічні висновки ЄСПЛ містяться у справах: «Берктай проти Туреччини» (2001), «Лавенте проти Латвії» (2002), «Нечипорук та Йонкало проти України» (2011).
У цій справі сукупність доказів, наданих органом поліції, не відповідає цьому критерію.
Оскільки факту відмови від огляду не зафіксовано, порядок проведення огляду не дотримано, права особи порушено, факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 не підтверджена жодним належним доказом, суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
У матеріалах справи наявне направлення водія ОСОБА_1 до КНП «ЦТЗ «Соціотерапія» для проходження огляду на стан алкогольна сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Однак у вказаному направленні відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як і відсутні результат огляду.
Зазначені вище обставини, на переконання судді, у своїй сукупності свідчать про відсутність в матеріалах справи безспірних і достатніх доказів того, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема, факту відмови його, як особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і у закладі охорони здоров`я.
Все викладене є порушенням встановленої законом процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, що має наслідком її недійсність, а складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 статті 130 КпАП України у даному випадку мало місце без дотримання обов`язкових умов, які законом передбачені як підстави для вчинення такої процесуальної дії.
Отже, при складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно водія працівниками поліції не дотримано вимоги ст. 266 КУпАП та п.7 Розділу І Інструкції.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
Якість складання протоколу є дуже важливою стадією оформлення справи про адміністративне правопорушення, й фактично є «обвинуваченням» держави щодо особи.
Європейський суд з прав людини, серед іншого, (справа «Малофєєва проти Росії» рішення від 30.05.2013 року заява № 36673/04; «Карелін проти Росії» рішення від 20.09.2016 року), зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
Діючим законодавством передбачено, що судовий розгляд проводиться лише в межах адміністративного обвинувачення, яке міститься в протоколі про адміністративне правопорушення і встановлення інших обставин, які знаходяться за межами обвинувачення та погіршують становище особи, яка притягається до адміністративної відповідальності є неприпустимим, оскільки порушує право на захист від конкретного обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення.
Конкретність пред`явленого особі обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів.
Разом з тим, неконкретність обвинувачення не тільки не дозволяє особі, яка притягується до адміністративної відповідальності належним чином організувати ефективний захист своїх інтересів, а й позбавляє суд належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Звертаю увагу на те, що обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в статті 62 Конституції України.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011 р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведенняпоза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.
У своєму рішенні від 10.02.1995 року, у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
Оскільки протокол про адміністративне правопорушення є недопустимим доказом, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП не доведена, а у діях останнього відсутній склад вказаного правопорушення.
Крім того необхідно звернути увагу на те, що у судовому засіданні досліджено належні матеріали справи, зокрема відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції.
Судом досліджено надані працівниками поліції відеозаписи, отримані з ситуаційного центру, проте зазначене відео не дозволяє чітко встановити особу, яка перебувала за кермом транспортного засобу. 
На відео відсутній момент керування автомобілем будь-якою конкретною особою; не зафіксовано передачу керма; всі особи виходять через пасажирські двері, що унеможливлює ідентифікацію водія за зовнішніми ознаками; відсутні технічні або фото-матеріали, які б підтверджували встановлення особи водія.
Крім того у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 показав, що саме він керував транспортним засобом у момент зупинки, а всі особи, включно з ним, вийшли через пасажирські двері у зв`язку з технічною несправністю дверей (лопнув тросик відкривання).
Варто зазначити що постановами суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2026 року (справи № 127/37348/25 та № 127/37350/25) провадження в справах про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 185 і 173 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає лише за фактичне керування транспортним засобом; факт перебування особи поруч із автомобілем або виходу з нього не є доказом керування; показання свідка ОСОБА_2 узгоджуються з наявним відео та іншими матеріалами справи; припущення працівників поліції про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не підтверджені жодним допустимим доказом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо наявності складу адміністративного правопорушення тлумачаться на користь особи, а за відсутності доказів факту керування транспортним засобом склад адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП відсутній.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП, адміністративна відповідальність за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння можлива лише за умови, що особа керувала транспортним засобом, або була водієм, який підлягає огляду у зв`язку з ознаками сп`яніння.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду (постанови від 23.09.2021 у справі № 676/752/20, від 25.02.2021 у справі № 760/10987/19), сам по собі факт відмови не утворює складу правопорушення, якщо поліцією не доведено належними доказами факт керування транспортним засобом.
Крім того, відповідно до ст. 266 КУпАП та п. 2 розділу І Інструкції МВС і МОЗ № 1452/735, огляд на стан сп`яніння може пропонуватися виключно водієві, щодо якого встановлено факт керування транспортним засобом або безпосередні ознаки такого керування.
Відсутність наданих суду відеозаписів моменту складання та вручення протоколу порушує вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП, згідно з якою всі істотні обставини правопорушення мають підтверджуватися належними та допустимими доказами. 
Також це суперечить вимогам Пункт 5 розділу ІІІ Інструкції МВС України № 1026 від 18.12.2018 року «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних засобів відеофіксації» про обов`язковість безперервної відеофіксації дій поліцейських, встановлює, що під час здійснення поліцейським службових повноважень відеозапис має вестися в режимі безперервної фіксації від початку спілкування з особою і до завершення всієї службової дії, у тому числі під час складання адміністративних матеріалів та їх вручення.
Відеозапис не може бути вибірковим або фрагментарним.
Поліцейський зобов`язаний забезпечити суцільне (без пауз та обривів) відео всього процесу – від моменту зупинки до повного завершення оформлення матеріалів.
Відсутність безперервного відеозапису ставить під сумнів законність дій поліцейських та достовірність доказів, адже не дає змоги встановити: чи дійсно було порушення ПДР; чи була законною підстава для зупинки; як проводилася перевірка документів; чи пропонувався огляд і чи були надані роз`яснення; чи правильно і законно складено протокол; чи був він вручений особі.
Відео повинно містити всі юридично значимі дії, включно з моментом проголошення суті порушення, пропозиції пройти огляд, реакції особи, складання протоколу та його вручення.
Верховний Суд у численних постановах (наприклад, від 03.03.2020 у справі № 522/10441/17) прямо зазначає, що переривання або відсутність відеофіксації ключових дій поліцейського є істотним порушенням процедури, яке робить недопустимими зібрані докази.
Отже, відповідно до п. 5 розд. ІІІ Інструкції МВС № 1026, працівники поліції зобов`язані забезпечити повну та безперервну відеофіксацію всіх службових дій. Однак у наданих відеозаписах відсутні фіксація моменту зупинки, початкового спілкування, встановлення особи водія, а також відсутні відеозаписи складання та вручення протоколу, що свідчить про порушення встановленої процедури та робить такі докази неналежними та недопустимими.
За таких обставин, зібрані докази не підтверджують ані факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , ані факту його відмови від проходження огляду, що унеможливлює встановлення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Стаття 266 КУпАП передбачає, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів; під час такого огляду поліцейський використовує технічні засоби відеозапису, а у разі неможливості застосування таких засобів — у присутності двох свідків. У разі незгоди водія з проведенням огляду поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів або незгоди з його результатами та у разі відмови від огляду на місці зупинки, огляд проводиться в закладі охорони здоров`я у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; результати такого огляду оформлюються відповідно до встановлених вимог.
Інструкція про порядок виявлення у водіїв ознак сп`яніння, затверджена наказом МВС та МОЗ від 09.11.2015 № 1452/735 (далі — Інструкція №1452/735), встановлює, зокрема, що: огляд здійснюється за наявності підстав вважати водія таким, що перебуває в стані сп`яніння, відповідно до чітко визначених ознак (порушення мови, порушення координації рухів тощо); поліцейський має чітко роз`яснити особі право пройти огляд у медичному закладі, повідомити назву та адресу закладу, порядок і строки його проходження; у разі відмови від огляду така відмова має бути зафіксована однозначно та недвозначно.
Установлено, що працівники поліції не виконали перелічені вимоги: не роз`яснили місце та порядок медичного огляду, не зазначили адресу, не надали інформації про наслідки відмови, а також не зафіксували однозначної відмови на відео. У таких умовах твердження про нібито відмову особи від проходження огляду не може вважатися доведеним.
Згідно з правилами дорожнього руху (п. 1.5 ПДР України) водій — особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення відповідної категорії. Пленум Верховного Суду та судова практика вказують, що керування транспортним засобом розуміється як виконання функцій водія під час руху транспортного засобу (незалежно від того, чи рухається воно своїм ходом або буксирується).
У матеріалах даної справи відсутні будь-які належні докази того, що ОСОБА_1 у момент, коли щодо нього складено протокол, керував транспортним засобом. Навпаки, з відеозапису видно, що він пересувався пішки. Отже, відсутній елемент суб`єктивної та об`єктивної сторони складу правопорушення — факт керування транспортним засобом не доведений.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Також ст. 245, 247, 280 КУпАП встановлюють обов`язок органів при провадженні в адміністративних справах всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати обставини справи, з`ясувати наявність події адміністративного правопорушення та допустимість доказів.
У цій справі суд встановив ряд істотних процесуальних порушень: невиконання працівниками поліції обов`язку щодо роз`яснення права на медичний огляд та інформування про місце його проходження; відсутність однозначної фіксації відмови від огляду (якщо така мала місце); відсутність доказів керування транспортним засобом особою, відносно якої складено протокол; відсутність розгляду питання щодо порушення ПДР (рядність руху) та належної фіксації таких даних.
Оскільки докази, на які спирається протокол, одержані з порушенням встановленого законом порядку та не підтверджені належним чином, вони є недопустимими для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Відповідно до приписів ст. 62 Конституції України та практики Європейського суду з прав людини, вина має бути доведена поза розумним сумнівом. У кримінальному та адміністративному процесі це означає, що при наявності сумнівів вони тлумачаться на користь особи. У справі відсутні такі переконливі, чіткі та узгоджені докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення саме ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення. У дослідженій справі встановлено таке: відсутній доказ факту керування транспортним засобом особою, щодо якої складено протокол; відсутня однозначна фіксація відмови від огляду; порушено порядок інформування про право на медичний огляд та порядок його проходження; відсутні належні та допустимі докази на підтвердження ознак алкогольного сп`яніння; не проведено розгляду можливого порушення ПДР (рядність руху), яке нібито стало підставою зупинки; відсутні відповідні матеріали та докази.
Сукупність наведених обставин свідчить про відсутність події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у діях ОСОБА_1 . 
Отже, у матеріалах справи відсутні достатні, достовірні та допустимі докази, які беззаперечно встановлюють факт керування вказаним транспортним засобом саме особою ОСОБА_1 . 
Відсутній доказ однозначної відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння; порядкові та процесуальні вимоги ст. 266 КУпАП та Інструкції №1452/735 щодо роз`яснення прав, повідомлення про можливість проходження огляду в медичному закладі і фіксації дій не були дотримані.
Через ці порушення докази, на яких ґрунтуються протоколи, слід визнати такими, що не мають достатньої сили для встановлення вини особи.
У цій справі не доведено поза всяким розумним сумнівом те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У зв`язку з цим суд задовольняє клопотання захисника ОСОБА_1 . Макаренка О.О. і закриває провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
Враховуючи викладене, керуючись ст. 130, 247, 283, 284 КпАП України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відносно  ОСОБА_1  закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення.
Суддя: