Дата документу 02.02.2026 Справа № 336/7873/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/7873/25
Провадження №22-ц/807/431/26
Головуючий в 1-й інстанції – Боєв Є.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Полякова О.З.,	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» Кононов І.К., звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «БРАЙТ-К суму заборгованості в розмірі 45 799,63 та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08.08.2022 року між Акціонерним Товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір №6/1125450 відповідно до якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти в сумі 14982,44 гривень строком з 08.08.2022 року до 07.08.2028 року (включно). Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору, що є його невід`ємною частиною), надалі – Графік платежів по кредиту, як День повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту. Відповідно до п.1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається Позичальнику для погашення заборгованості за Комплексним договором №5/1125450, укладеним між Банком та Позичальником 15.02.2021 року відповідно якого Позичальнику було видано кредит в сумі 49162,00грн. Відповідно до п.1.3. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує щомісячно проценту винагороду (надалі – проценти) у розмірі 15,0 % річних (фіксована процентна ставка), проценти нараховуються і сплачуються у валюті кредиту. 18.12.2024 року між Банком та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір про відступлення права вимоги № 5-2024. Згідно Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 18.12.2024 року, 20.12.2024 року відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором, що був укладений між Акціонерним Товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 . Відповідно до Договору відступлення ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до Позичальника за Кредитним договором. На дату відступлення права вимоги загальна заборгованість за кредитом становила 37043,94 грн. Відповідно до п.1.1.5 Договору відступлення визначено термін Право вимоги – означає всі права Первісного кредитора за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті сум Заборгованості за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або права вимоги, які виникнуть в майбутньому. На підставі вищезазначеного позивач просив суд, стягнути заборгованість за кредитним договором №6/1125450 від 08.08.2022 року в розмірі 45 799,63 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 13 221,81 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом – 2968,49 гривень; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості – 29 609,33 гривень.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2025 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» заборгованість за кредитним договором № 6/1125450 від 08.008.2022 року в розмірі 16 190,30 гривень та судовий збір у розмірі 856,33 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що у кредитному договорі укладеному між сторонами узгоджено перелік послуг, за які нараховується комісійна винагорода, при цьому такі послуги не відносяться до категорії безоплатних і розмір винагороди за такі послуги погоджено при підписання кредитного договору.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2026 року це 99840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3328,00 грн. (3328,00 грн. Х 30 = 99840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2022 року між Акціонерним Товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір №6/1125450 відповідно до якого (п.1.1. Кредитного договору) Банк надав, а позичальник отримав кредитні кошти в сумі 14 982,44 гривень строком з 08.08.2022 року до 07.08.2028 року (включно).

Відповідно до п.1.1. Кредитного договору Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за цим Договором щомісячно в число місяця, визначене Графіком платежів по кредиту (Додаток № 1 до Договору, що є його невід`ємною частиною), надалі – Графік платежів по кредиту, як День повернення кредиту, повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.

Відповідно до п.1.2. Кредитного договору встановлено, що кредит надається Позичальнику для погашення заборгованості за Комплексним договором №5/1125450, укладеним між Банком та Позичальником 15.02.2021 року відповідно якого Позичальнику було видано кредит в сумі 49162,00грн.

Відповідно до п.1.3. Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник сплачує щомісячно проценту винагороду (надалі – проценти) у розмірі 15,0 % річних (фіксована процентна ставка), проценти нараховуються і сплачуються у валюті кредиту.

18.12.2024 року між Банком та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «БРАЙТ-К» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір про відступлення права вимоги № 5-2024.

Згідно Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 18.12.2024 року, 20.12.2024 року відбулося відступлення прав вимоги за Кредитним договором, що був укладений між Акціонерним Товариством «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та ОСОБА_1 .
Відповідно до Договору відступлення ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ«БРАЙТ-К» набуло прав кредитора до Позичальника за Кредитним договором.

Відповідно до п.1.1.5 Договору відступлення визначено термін Право вимоги – означає всі права Первісного кредитора за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті сум Заборгованості за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав та/або права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

На дату відступлення права вимоги загальна заборгованість за кредитом становила 37043,94 грн.

В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищезазначеним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 17.07.2025 року утворилась заборгованість у сумі 45 799,63 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 13 221,81 гривень; заборгованості за процентами за користування кредитом – 2968,49 гривень; заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості – 29 609,33 гривень.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходи з того, що матеріалами справи доведено належними та допустимими доказами факт наявності у відповідачки заборгованості за тілом кредиту та відсотками, їх розмір підтверджено умовами договору, розрахунком заборгованості та не спростовано відповідачем. Між тим, Кредитний договір 6/1125450 від 08.08.2022 року не містять опису послуг з обслуговування кредитної заборгованості та обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг, а саме у кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Таким чином, вимога позивача у частині стягнення заборгованості за комісією за Кредитним договором є необґрунтованою і до задоволення не підлягає, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених кредитним договором, графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважуючи, що рішення суду не оскаржується в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованим відсоткам, а доводи апеляційної скарги стосуються лише безпідставності відмови у задоволенні вимог позову щодо стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, колегія суддів переглядає законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення лише в цій частині. 

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

За приписами частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року N 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту".

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Пунктом 1.3.2 Кредитного договору сторони обумовили, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно, в розмірі 1 130,73 гривень, при цьому підписанням договору Позичальник (Відповідач) замовив у Банку супровідні послуги з обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе послуги з розрахунку суми чергового та наступних платежів, списання та зарахування коштів з метою погашення заборгованості, розрахунково-касове обслуговування заборгованості за Договором та надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційного обслуговування в режимі 24/7 та через Довідковий центр Банку, інформування Позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо
Аналізуючи умови кредитного договору колегія суддів приходить до висновку про правомірність дій щодо розрахунку заборгованості за комісією, оскільки укладеним кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів.

Між тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зауважити наступне.

Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина п`ята статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

Нарахована та пред`явлена до стягнення сума комісії вдвічі перевищує розмір заборгованості за основною сумою кредиту. 

Колегія судді вважає, що вказана умова договору щодо нарахування комісії в такому розмірі є непропорційно високою, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020, 910/719/19 від 19.05.2020 та №363/1834/17 від 13.07.2022 та №910/12876/19 від 01.06.2021.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір комісії нарахований до стягнення до розміру заборгованості по процентам за кредитом – 2968,49 грн. Вказана сума буде справедливою та співмірною з огляду на суму основного боргу.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог позову щодо стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості з ухваленням нового рішення в цій частині про часткове задоволення таких вимог позову.

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що вимоги позову щодо стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості підлягають задоволенню частково у загальній сумі 2968,49 грн. з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору сплачена за подання позову у розмірі 157,00 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 405,36 грн., а всього 562,36 грн.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2025 року у цій справі скасувати в частині відмови у задоволенні вимог позову та ухвалити в цій частині нову постанову наступного змісту.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» заборгованість за кредитним договором № 6/1125450 від 08.08.2022 року, яка складається із заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2968,49 гривень.

В решті рішення суду не оскаржувалося і не переглядалося.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «БРАЙТ-К» витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 157,00 грн., за подання апеляційної скарги у розмірі 405,36 грн., а всього 562,36 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Постанова складена 02 лютого 2026 року.

Головуючий С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова 

О.З. Поляков