Справа № 466/9583/24 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П. С. 
Провадження № 22-ц/811/2529/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 листопада 2025 року м. Львів 
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В., 
з участю: відповідача  ОСОБА_1 , 
її представника – ОСОБА_2 ,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа – Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, про зобов`язання до вчинення дій,

встановив:
У вересні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати відповідачів звільнити як приєднану, так і неприєднану частини туалету загального користування (комори) до квартири АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 14,1 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати та комори в підвалі, площею 4,5 кв.м., і знаходиться на другому поверсі будинку.
У коридорі на другому поверсі будинку є комора (колишній туалет), якою за усною домовленістю повинні користуватися порівну мешканці квартири АДРЕСА_3 (позивач ОСОБА_3 ) та мешканці квартири АДРЕСА_4 (відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ).
Згідно з розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №624 від 30.05.2001 року ОСОБА_4 надано дозвіл на приєднання частини туалету загального користування та влаштування комунальних вигод у квартирі АДРЕСА_4 , однак, всупереч зазначеному розпорядженню ОСОБА_1 користується не частиною, а всім туалетом (коморою), чим порушує права інших мешканців будинку, зокрема, позивачки ОСОБА_3 
08.02.2024 року позивач скерувала відповідачці ОСОБА_4 лист-пропозицію про мирне врегулювання спору шляхом добровільного звільнення неприєднаної частини туалету загального користування з тим, щоб за згодою інших мешканців будинку цією частиною туалету змогла б користуватись позивачка. У випадку згоди, позивач пропонувала ОСОБА_1 надати можливість користуватися належною їй коморою в підвалі, площею 4,5 кв.м., однак, згоди з цього питання сторони не дійшли.
Позивач наголошує, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Вважає, що за рішенням суду відповідачі можуть бути позбавлені права користуватися як приєднаною, так і неприєднаною частинами туалету загального користування (комори) до квартири АДРЕСА_4 , оскільки приєднання відбулось з порушенням чинного законодавства, а неприєднана частина туалету (комори) є самовільно, без згоди інших жильців, зайнята відповідачами. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2025 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звільнити приміщення загального користування (туалету), загальною площею 2,30 кв.м., що розташовані на другому поверсі в будинку АДРЕСА_5 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 порівно на користь ОСОБА_3 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп. та 4000 грн. витрат на правничу допомогу.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просила його скасувати з підстав порушення норм процесуального права та направити справу у Галицький районний суд м. Львова за підсудністю.
В апеляційній скарзі відповідач покликалась на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення без належного виклику (повідомлення) відповідачів, без надання правової оцінки доказам у справі.
Окрім того, вважає, що Шевченківський районний суд м. Львова порушив правила підсудності справи. 
В цьому контексті зазначає, що позивач та відповідачі проживають на АДРЕСА_5 , на цій же вулиці знаходиться спірне нерухоме майно, однак, АДРЕСА_5 , знаходиться на території Галицького районного суду м. Львова, 
Наголошує на правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 24 червня 2024 року у справі №554/669/21, відповідно до якої порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (ст.378, п.6.ч.1 ст. 411 ЦПК України).
Додає, що суд першої інстанції жодного разу не повідомив відповідачів про дату, час та місце розгляду справи, відтак, вони були позбавленні можливості скористатися своїми процесуальними правами і подати письмове клопотання про непідсудність справи Шевченківському районному суду м. Львова.
Окрім того, судом не надано правової оцінки протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 12.11.2024 року, який долучила їхня сторона.
В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи, окрім сторони апелянта, не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, тому відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у їхній відсутності. Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 20.11.2025 року о 12:50. 
Заслухавши пояснення сторони відповідача ОСОБА_1 в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б.
Квартира складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 14,1 кв.м., загальною площею 14,1 кв.м., до якої належить комора в підвалі, площею 4,5 кв.м.
Зазначена квартира знаходиться на другому поверсі будинку.
У загальному коридорі на другому поверсі будинку є комора (колишній туалет загального користування), якою користувалися: позивач ОСОБА_3 , що проживає у квартирі АДРЕСА_2 , та відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (інші особи, що проживають у квартирі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ), які проживають у квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно з розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №624 від 30.05.2001 року, ОСОБА_7 надано дозвіл на приєднання частини туалету загального користування та влаштування комунальних вигод у квартирі АДРЕСА_1 .
Жодних дозволів на приєднання іншої частини туалету загального користування до квартири відповідачів надано не було.
Відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень співвласників багатоквартирного будинку, регулюються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (спеціальний закон), а загальні положення містяться у Цивільному кодексі (далі – ЦК ) України.
Так, зокрема, частиною другою статті 382 ЦК України визначено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. 
Згідно з частиною першою та другою статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Аналогічні за змістом положення містяться й у Законі України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 №417-VIIІ (Закон №417-VIII).
Пунктом 6 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Відповідно до ч.2 ст.4 Закону, власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно з положеннями частини першої та другої статті 5 Закону, спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Місцями загального користування, які належать до всієї площі житлового будинку, можуть бути, зокрема: сходові клітки, ліфтові холи, загальні коридори, допоміжні приміщення у вигляді різноманітних комор, колясочних, горищ, сміттєвих камер, підвалів та інших приміщень, котрі виконують технічну чи підсобну функцію.
За приписами п.1 ч.1 ст.6 Закону №417-VIIІ, співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.
Як встановлено з листа №947 від 20.12.2024 року обслуговуючої організації ЛКП «Старий Львів», відповідач ОСОБА_1 зверталася до ЛКП з письмовим клопотання про посвідчення протоколу зборів від 24.11.2024 року співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_5 щодо надання згоди на користування спільним приміщенням комори, однак, у такому клопотання їй було відмовлено, оскільки спірне приміщення є таким, що використовується спільно співвласниками будинку.
З урахуванням того, що на частину загального приміщення туалету (комори) у свій час розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №624 від 30.05.2001 року було надано дозвіл на приєднання до квартири відповідачів і таке розпорядження є чинним, суд першої інстанції дійшов законного та обгрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку, є безпідставними.
Окрім того, у зборах співвласників багатоквартирного будинку взяло участь лише 55 осіб із загальної кількості 61 співвласників, а відтак, згоди усіх співвласників будинку на користування відповідачами спірним приміщенням не було.
Безпідставними є й доводи відповідача про те, що її суд не повідомляв належним чином про розгляд справи, оскільки всі судові повістки-повідомлення скеровувалися на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача, яким є: АДРЕСА_6 (а.с.40, 41), але поверталися без вручення адресату з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.74-80), окрім того, на підтвердження того факту, що відповідачу було відомо про розгляд справи, свідчить її клопотання про долучення письмових доказів, подане до суду 24.01.2025 року (а.с.51-56).
Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено правила підсудності даної справи, оскільки АДРЕСА_5 територіально відноситься до Шевченківського району м. Львова і ця обставина не спростована відповідачем належними доказами.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – залишити без змін.
З урахуванням перебування одного із членів колегії суддів у відпустці у період з 24.11.2025 року по 28.11.2025 року включно, повний текст постанови складений у перший робочий день після відпустки судді – 01.12.2025 року. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 01 грудня 2025 року.

Головуючий       С.М. Бойко

Судді:        С.М. Копняк

А.В. Ніткевич