Окрема думка 
судді Костянтина Пількова 
до постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.07.2025у справі № 990/171/24

У цій справі Велика Палата залишила без задоволення апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС) на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (далі - КАС ВС) від 06.03.2025, яким той задовольнив позов ОСОБА_1 (далі - Позивач) до ВККС і визнав протиправним та скасував рішення ВККС від 23.04.2024 № 449/дс-24, яким відмовлено в наданні рекомендації про призначення Позивача на посаду судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області (далі - Спірне рішення); зобов`язав ВККС провести повторну співбесіду із Позивачем як з переможцем конкурсу на зайняття вакантних посад суддів місцевих судів, оголошеного рішенням ВККС від 14.09.2023 № 95/зп-23.

З цим рішенням Великої Палати не погоджуюсь і нижче викладаю мотиви незгоди.

Своє рішення Велика Палата ґрунтувала на таких обставинах (§§ 64-68 постанови):
ВККС Спірним рішенням відмовила Позивачу в наданні рекомендації про призначення на посаду судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області.
На мотивування такої відмови ВККС вказала на три основні підстави, що викликають обґрунтований сумнів у дотриманні позивачем вимог Закону № 1700-VII. Насамперед це факт отримання ним подарунка у вигляді земельної ділянки загальною площею 0,2279 га, розташованої в селі Зміїнець Луцького району Волинської області. Комісія наголосила, що згідно з відомостями з трудової книжки позивача він на момент укладення договору дарування вказаної земельної ділянки обіймав посаду начальника відділу захисту інтересів громадян і держави у сфері земельних відносин Прокуратури Волинської області.
Крім того, ВККС зазначила про наявність обґрунтованого сумніву стосовно повідомлення Позивачем достовірних відомостей щодо набуття дружиною права власності на квартиру загальною площею 68,69 кв. м. На думку ВККС, майнові права на вказану квартиру виникли у тещі Позивача у 2015 році, і дружина Позивача могла набути право власності на цю квартиру лише на підставі цивільно-правового договору, а не шляхом анулювання договору купівлі-продажу.
Також у Спірному рішенні ВККС указала на неналежне виконання кандидатом на посаду судді вимог Закону № 1700-VII у зв`язку з незазначенням ним у декларації за 2022 рік у розділі 6 «Цінне рухоме майно - транспортні засоби» вартості автомобіля, яким дружина Позивача користувалась з 24.02.2022 на підставі довіреності, а 10.01.2024 року - набула у власність за ціною 700 000 грн.
Позивач надав Комісії пояснення, в яких указав, що договір дарування земельної ділянки на його користь було укладено як засіб погашення боргу третьої особи - власника земельної ділянки - перед померлим батьком Позивача, внаслідок чого він відмовився від своєї частки іншого спадкового майна. Щодо набуття дружиною права власності на квартиру, то він не був стороною вказаного правочину, а отже, не міг впливати на хід домовленостей, при цьому наголосив, що спосіб оформлення цих майнових прав жодним чином не впливає на достовірність відомостей, зазначених ним Комісії. Незазначення у декларації за 2022 рік вартості автомобіля Позивач пояснив відсутністю точної та достовірної інформації про вартість автомобіля до моменту його державної реєстрації внаслідок значних коливань курсу валют.
Такі пояснення Позивача ВККС відхилила як непереконливі.

Вважаю, що стандарт обґрунтованого сумніву щодо відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності чи професійної етики, який застосовує ВККС (частина дев`ята статті 69, частина третя статті 79-5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», був досягнутий в оцінці ВККС пояснень Позивача стосовно обставин, які, безперечно, такий сумнів у доброчесності кандидата на посаду судді викликали.
ВККС не вдалась до свавільного рішення, тому Велика Палата не мала втручатися у повноваження органу, уповноваженого на оцінку кандидатів на посаду судді.
Навіть якщо взяти одну з підстав для висновку ВККС - недекларування придбання дружиною Позивача автомобіля, ВККС вже мала підстави для обґрунтованого сумніву.
У пунктах 50, 51 Спірного рішення колегія ВККС встановила, що 10.01.2024 дружина Позивача набула право власності на автомобіль вартістю 700 000,00 грн. Водночас у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік (коли за поясненнями Позивача дружина одержала автомобіль за довіреністю і почала виплачувати за нього часткові платежі) кандидат не задекларував фінансових зобов`язань, які виникли у дружини через придбання автомобіля на виплат (§ 35 постанови).
Тобто, дійсно, мало місце невідображення Позивачем фінансових зобов`язань дружини щодо платного користування нею транспортним засобом, обов`язок декларувати які визначено пунктом 9 частини першої статті 46 Закону № 1700-VII, так і невідображення вартості вказаного транспортного засобу, оскільки внесення періодичних платежів за користування автомобілем з метою подальшого набуття права власності на такий транспортний засіб передбачає поінформованість про вартість такого автомобіля.
Сумнів щодо відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності, який ґрунтувався вже принаймні на цих обставинах, які Позивач переконливо пояснити не зміг, слід вважати обґрунтованим. Тобто ВККС витримала цей доволі низький стандарт переконливості, і Велика Палата не мала втручатись у цю оцінку за відсутності ознак свавільності у рішенні ВККС. Так само й інші обставини, згадані вище і взяті до уваги ВККС, не були очевидно нерелевантними до оцінки доброчесності кандидата.
Вважаю, що Велика Палата Верховного Суду повинна була задовольнити апеляційну скаргу ВККС, скасувати рішення КАС ВС від 06.03.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Суддя Костянтин ПІЛЬКОВ