Справа № 533/1033/25
Провадження № 2/533/70/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді - Козир В.П.,
за участю:
секретаря судового засідання - Заворотної К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

25 листопада 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» через підсистему «Електронний суд» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просить суд: 
- ухвалити рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 та стягнути з відповідача заборгованість загальною сумою 20000,00 грн, яка складається зі суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2000,00 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, - 11000,00 грн, суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції», - 7000,00 грн;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» сплачений судовий збір 2422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн;
- у порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування;
- враховуючи інтенсивну реалізацію захисту прав та законних інтересів позивача у судових провадженнях, значне навантаження із опрацювання заяв по суті у судах першої та апеляційної інстанцій, надати строк позивачу для надання відповіді на відзив (ч. 4 ст. 179 ЦПК України) протягом 15 днів із дня одержання відзиву;
- розглядати судові засідання без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів, у якому позивач просив витребувати від Акціонерного товариства «А-Банк» інформацію.

Процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 02 грудня 2025 року позовну заяву ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено судове засідання на 29 січня 2026 року(а.с.123-125).

Цією ж ухвалою суду задоволено клопотання позивача та витребувано від АТ «А-Банк» інформацію.

15 грудня 2025 року надійшла витребувана інформація від АТ «А-Банк» (а.с.132-137).

Справу розглянуто 29.01.2026 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 

Аргументи сторін

Позиція позивача (а.с. 3-16) 

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.04.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» (первісним кредитором) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № 4576421 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (договір).

Сторони погодили умови договору, відповідно до яких: сума кредиту - 2000,00 грн; строк кредиту - 360 днів: з 20.04.2024 по 15.04.2025; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит у сумі 2000,00 грн шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 .

Кредитний договір, укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 25/11/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Українські фінансові операції» належні права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло належні первісному кредитору права вимоги до боржників.

До позивача відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 4576421 від 20.04.2024 на загальну суму заборгованості 14000,00 грн, з якої заборгованість за тілом кредиту - 2000,00 грн, заборгованості за процентами - 11000,00 грн та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам - 1000,00 грн.

Позивач звертав увагу суду, що на момент укладання договору факторингу строк договору № 4576421 від 20.04.2024 не сплив, а позивач за договором факторингу набув також право грошової вимоги, яке може виникнути у майбутньому. Тому позивачем було здійснено додаткове нарахування процентів за користування грошовими коштами за 140 календарних днів з 25.11.2024 по 15.04.2025. Нараховані проценти не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані у межах строку кредиту - проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.

Всупереч умов договору відповідач не виконав свої зобов`язання.

Щодо вимог про зазначення у рішенні суду про стягнення у порядку статті 265 ЦПК України з відповідача інфляційних втрат річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду позивача зазначав, що у відповідності до законодавства суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки, може зазначити у рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість загальною сумою 20000,00 грн, яка складається зі суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 2000,00 грн; суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, - 11000,00 грн; суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ «Українські фінансові операції», - 7000,00 грн.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на статті 11, 203, 265, 512, 514, 516, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 628, 631, 639, 653, 1046, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077, 1078, 1080, 1082 ЦК України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтю 12 Закону України «Про споживче кредитування», статтю 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статтю 26 Закону України «Про виконавче провадження» та правові висновки Верховного Суду України у справах № 234/7160/20 (постанова від 28 квітня 2021 року), № 234/8084/20 (постанова від 01 листопада 2021 року), № 910/1238/17 (постанова від 23 травня 2018 року), № 444/9519/12 (постанова від 28 березня 2018 року), № 686/21962/15-ц (постанова від 16 травня 2018 року), № 127/15672/16-ц (постанова від 08 листопада 2019 року), № 536/1841/15-ц (постанова від 23 червня 2020 року), № 910/14524/22 (постанова від 05 червня 2024 року), № 916/228/22 (постанова від 16 листопада 2022 року).

Позиція відповідача 

Відповідач ОСОБА_1 , у розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (а.с. 139-141), належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду справи. Відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надав. 

У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом

20.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (за договором - товариство) та відповідачем ОСОБА_1 (за договором - клієнт) було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4576421 (надалі - кредитний договір або договір кредиту), який було підписано електронним підписом клієнта (відповідача), відтвореним шляхом використання клієнтом одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що свідчить п. 1.1, 9.3, 9.7.1, р. 10 кредитного договору (а.с. 20-30).

Кредитний договір містить такі терміни та визначення, що використовуються у договорі:
- Інформаційно-комунікаційна система товариства (ІКС товариства) - програмний комплекс, який включає вебсайт, облікову та реєструючу систему товариства та використовується товариством, в тому числі, але не виключно, для укладення договорів про надання кредитів фізичним особам (клієнту), доступ до якої забезпечується через вебсайт або мобільний застосунок «Сredit7»;
- Особистий кабінет - захищена частина вебсайту, яка доступна клієнту для входу через вебсайт або мобільний застосунок «Сredit7»; після його ідентифікації в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та/або за допомогою паролю до особистого кабінету, в якій клієнт має можливість надати товариству свої ідентифікаційні/персональні дані/доступ до ідентифікаційних/персональних даних, укладати з товариством кредитні правочини, отримувати інформацію та документи, пов`язані з наданням та обслуговуванням кредиту (в т.ч. суму заборгованості за кредитом, строки погашення, інше), здійснювати дії щодо ініціювання продовження строку кредиту, укладання правочинів про продовження строки кредиту.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через вебсайт або мобільний застосунок «Сredit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», у тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ІКС товариства.

Згідно з п. 1.2 кредитного договору на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 2000,00 гривень.

У відповідності до п. 1.3 кредитного договору строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

У п. 1.3.3 кредитного договору зазначено, що рекомендовані дати внесення клієнтом грошових коштів для уникнення простроченої заборгованості за кредитом, визначені у графіку платежів - друга колонка «дата видачі кредиту/дата платежу».

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: стандартна процента ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується у межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього договору (п. 1.4.1).

Згідно з п. 1.4.2 кредитного договору знижена процентна ставка становить 0,01 % за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 19.05.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту…

Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредитування 99923,40 % річних (п. 1.5.1 кредитного договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 20000,00 грн (п. 1.6.1 кредитного договору).

Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.8 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.13 кредитного договору перед укладенням цього договору товариством була здійснена електронна ідентифікація клієнта для входу в особистий кабінет відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та з метою надання фінансових послуг клієнту товариством залежно від технічних особливостей, результатів належної перевірки, умов фінансової послуги було використано один (або декілька) із зазначених способів ідентифікації та верифікації клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення фінансового моніторингу…..

У п. 2.1 кредитного договору зазначено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки)  НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 20.04.2024 або 21.04.2024….

Згідно з п. 3.1 кредитного договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно з кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку, визначеного в п. 4.3. договору.

У п. 5.1 кредитного договору зазначено, що товариство має право: вимагати від клієнта повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором (п. 5.1.1); укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною першою статті 25 Закону України "Про споживче кредитування", що забезпечить доведення до відома споживача такого факту (п. 5.1.3).

Клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором (п. 5.4.1 кредитного договору).

Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно з чинним законодавством України та цим договором (п. 6.1 кредитного договору).

Згідно з п. 9.3 кредитного договору договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів Національного банку України. Договір укладений строком на 365 днів, але у будь-якому випадку договір припиняється не раніше дати повного повернення/сплати клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки, у разі наявності штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, або в дату дострокового повного повернення/сплати клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом.

Відповідно до п. 9.7.1 кредитного договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного з боку товариства електронним підписом, що створений шляхом накладення на договір аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами електронного копіювання (за зразком, попередньо узгодженим сторонами в договорі про встановлення ділових відносин та використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів), в особистий кабінет/мобільний застосунок «Credit7» для ознайомлення та підписання.
Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІКС товариства/зазначений в цьому договорі. Введення клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис клієнта на договорі та вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. На підписаний сторонами договір уповноваженим працівником товариства накладається кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника товариства з кваліфікованою електронною позначкою часу.

У р. 10 кредитного договору зазначені такі відомості про клієнта (відповідача): ОСОБА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; відомості про паспортні дані; місце реєстрації/проживання: АДРЕСА_1 ; додаткові дані клієнта: дані Особистий кабінет, номери моб. телефонів: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 ; email: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реквізити належного клієнту платіжного засобу/поточного рахунку для перерахування коштів клієнту за даним договором: НОМЕР_1 та електронний підпис одноразовим ідентифікатором 23701.

Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4576421 від 20.04.2024, передбачено та зазначено такі умови: дата платежу, сума платежу за розрахунковий період (гривня), в тому числі погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом тощо (а.с. 30).

У паспорті споживчого кредиту «Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)» зазначено основні умови кредитування, які є аналогічними тим, що викладені у кредитному договорі. Дата надання інформації - 20.04.2024, інформація зберігає чинність та є актуальною до 21.04.2024 (а.с. 31-32).

Суд не бере до уваги Правила надання коштів та банківських металів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», затверджені наказом директора ТОВ «Лінеура Україна» від 05.04.2024 № 43-ОД (а.с.58-66), які долучені до матеріалів справи, оскільки позивачем не доведено, що вони є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання відповідачем кредитного договору, і відповідач розумів, що саме ці Правила він мав на увазі, підписуючи кредитний договір.

З листа ТОВ «Пейтек» до ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 34) вбачається, що відповідно договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_9 від 03.01.2024 було успішно перераховано кошти на користь фізичної особи від ТОВ «Лінеура Україна»: 20.04.2024 13:55:28 на суму 2000,00 грн, сайт торгівця - https://credit7.ua/, банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою АТ «А-Банк» від 11.12.2025 на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , емітовану платіжну карту № НОМЕР_10  (а.с. 132).

З руху коштів по картці вбачається, що на рахунок, який належить  ОСОБА_1 , 20.04.2024 відбулося зарахування переказу на картку у сумі 2000,00 грн (а.с. 133-136).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4576421 від 20.04.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 53-57), виконаного первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», сума заборгованості відповідача станом на 25.11.2024 за період з 20.04.2024 по 25.11.2024 становила 14000,00 гривень, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 2000,00 гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом - 11000,00 грн та заборгованість за штрафом - 1000,00 грн.

Заборгованість за процентами нарахована за 220 днів з розрахунку 2,50 % у день користування кредитом.

25.11.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (фактор) укладено договір факторингу № 25/11/2024 (далі -договір факторингу) (а.с. 71-75).

Відповідно до п. 1.1 договору факторингу за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2 та надходження ціни продажу у повному обсязі відповідно до п. 3.3 цього договору на рахунок клієнта, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок клієнта, підтверджють факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості.

Клієнт зобов`язаний передати фактору інформацію згідно з реєстром боржників в електронному виді за формою, наведеною в додатку № 5 до цього договору, на підставі акту прийому-передачі інформації згідно з реєстром боржників в електронному виді (додаток № 6).

Відповідно до п. 3.3 договору факторингу ціна продажу за договором становить 1962112,59 грн. 

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 25/11/2024 від 25 листопада 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» передало, а ТОВ «Українські фінансові операції» прийняло реєстр боржників кількістю 3679 (а.с. 80).

З копій платіжних інструкцій від 05.12.2024 № 510, від 06.12.2024 № 512, від 05.12.2024 № 511 вбачається, що ТОВ «Українські фінансові операції» сплатило ТОВ «Лінеура Україна» грошові кошти у загальній сумі 1962112,59 грн відповідно до договору факторингу від 25.11.2024 № 25/11/2024 (а.с. 83, 84, 84 (на звороті)).

Відповідно до реєстру боржників, що є додатком № 1 до договору факторингу № 25/11/2024 від 25 листопада 2024 року, ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 4576421 у загальній сумі 14000,00 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 2000,00 гривень; сума заборгованості за відсотками - 11000,00 гривень; сума заборгованості за штрафами - 1000,00 грн (а.с. 81-82).

Відповідно до розрахунку заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» за договором № 4576421 про надання споживчого кредиту від 20.04.2024 за 140 календарних днів (з 26.11.2024 по 14.04.2025) ОСОБА_1 донараховано проценти за користування грошовими коштами у сумі 7000,00 грн. 

Заборгованість нарахована за період з 26.11.2024 по 14.04.2025 з розрахунку 2,5 % у день користування (а.с. 86-87).

Застосовані судом норми права та висновки Верховного суду

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (ЦКУ) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.  Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).  Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.  Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.  Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису.

За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
-електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
-електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
-аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку:

«Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.»

У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 

Згідно зі ст. 1082 ЦКУ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. 

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України)

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Частинами 10, 11 ст. 265 ЦК України встановлено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення 

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 та первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» було укладено в електронній формі договір № 4576421 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 2000,00 грн.

Згідно зі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками такий договір прирівнюється до укладення договору у письмовій формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідача на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Факт укладення кредитного договору та факт видачі кредиту належним чином підтверджено доказами, що містяться у матеріалах справи.

Відповідно до умов кредитного договору його сторонами врегульовано основні істотні умови кредитування, у тому числі: загальну суму кредиту; строк, на який надається кредит; порядок повернення кредиту (кількість та розмір платежів, періодичність внесення платежів, проценти за користування кредитом тощо).

Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачені договором.

З розрахунків заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідач у повному обсязі кредит не повернув.

Доказів проведення повного розрахунку за отриманим кредитом з позивачем чи з первісним кредитором матеріали справи не містять.

Отже, відповідач умови кредитного договору порушив та у строк, встановлений умовами кредитного договору, кредитні кошти та проценти за користування кредитом у повному обсязі не повернув.

ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу, який відповідачем не оспорювався.

Отже, ТОВ «Українські фінансові операції» станом на дату розгляду справи в суді є кредитором по відношенню до відповідача ОСОБА_1 , має законне право вимоги до відповідача, що ґрунтується на договорі.

Суд, здійснивши перевірку розрахунків заборгованостей за кредитом, арифметичних чи логічних помилок та неузгодженостей не виявив. Заборгованість за процентами нарахована правильно, виходячи зі процентної ставки, що була узгоджена сторонами у п. 1.4.1 договору (2,50 % в день). Такі проценти нараховані у межах строку кредитування, встановленого договором (п. 1.3), тобто за правомірне користування кредитом.

У сукупності сума заборгованості відповідача за кредитним договором складає 20000,00 (2000,00 грн (тіло кредиту) + 11000,00 грн (% нараховані первісним кредитором) + 7000 (% нараховані позивачем)) = 20000,00 грн), як правильно було зазначено позивачем у розрахунку заборгованості та у позовній заяві.

Відповідач наведене у позовній заяві не спростував, своїм правом на подання до суду контррозрахунку заборгованості не скористався, доказів сплати заборгованості за кредитним договором первісному кредитору або позивачеві, або належних доказів на спростування отримання кредиту - до суду не надав.

Тому суд позовні вимоги позивача задовольняє повністю, оскільки уважає їх обґрунтованими, підставними та доведеними доказами, що містяться у матеріалах справи.

Щодо вимоги позивача про застосування частин 10, 11 статті 265 ЦПК України суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/14524/22 (постанова суду від 05 червня 2024 року) зробила такі висновки:

"99. Сформульовані в частині десятій статті 238 ГПК України та частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України приписи не є астрентом, оскільки за українським правом вони застосовуються лише у грошових зобов`язаннях та фактично ними передбачається продовження на майбутнє стягнення присуджених відсотків або пені до моменту виконання судового рішення. Тобто це не є самостійним видом санкції - судової неустойки, а це ті самі відсотки або пеня, що вже стягнув суд, але продовжені на наступний період часу (на майбутнє), протягом якого зобов`язання, підтверджене судовим рішенням, не виконується. Тоді як астрент передовсім застосовується до зобов`язань негрошового характеру й розмір астренту не пов`язується із розміром заборгованості чи її складовими частинами, які відповідно й не є базою для обрахування судової неустойки, оскільки, як уже зазначалося, астрент - це санкція за неповагу до правосуддя та спротив виконанню судового рішення, а не форма стягнення чи відшкодування збитків перед позивачем (стягувачем).
100. Тож на відміну від астренту, правова мета приписів частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України передовсім полягає у наданні судові повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення. Така мета зазначених процесуальних норм національного законодавства, як стимулювання боржника, до своєчасного виконання судового рішення, є другорядною.
101. Санкція частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) не є самостійним і новим видом заходів відповідальності, на відміну від астренту як судової неустойки, і нарахування згаданих пені або відсотків судом на майбутнє позбавлятиме сторону права на повторне стягнення цих сум за іншим судовим рішенням.
102. Відповідно єдина схожість астренту з тією правовою конструкцією, що передбачена частиною десятою статті 238 ГПК України (частинами десятою, одинадцятою статті 265 ЦПК України), полягає у тому, що таку пеню чи відсотки суд ухвалює нараховувати на майбутнє - на період після постановлення судового рішення.
132. Можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду.
133. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.
134. Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання.
135. Відтак передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України), якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу."

У даній справі позивач не заявляв позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої заборгованості за кредитним договором та інфляційних втрат. Суд таку вимогу не розглядав та не задовольняв. Відповідно, й не може бути зазначено у резолютивній частині рішення про нарахування відсотків та інфляційних втрат до моменту виконання цього рішення суду у порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України.

Крім того, у відповідності до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 

Тобто позовна вимога позивача про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не підлягала б задоволенню, навіть, якби ним була заявлено таку вимогу як позовну. Відповідно, й у порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України нарахування та стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є незаконним. 

З цих підстав суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про зазначення у резолютивній частині рішення про нарахування відповідних відсотків та інфляційних втрат до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Позивач правильно послався на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/14542/22, але неправильно витлумачив висновки ВП ВС.

Розподіл судових витрат

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 1, 2).

З урахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 2422,40 грн.

Крім того позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн, на підтвердження яких надав відповідні докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 
1) договір про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року № 01/08-2024-А, укладений між адвокатом Дідухом Євгеном Олександровичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові послуги» (а.с. 88-89), в рамках цього договору виконавець, який має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 5972/10, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 24.03.2017 № 48, зобов`язується надати замовнику юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування (на підставі окремої довіреності) (надалі - «послуги»), а замовник зобов`язується прийняти такі послуги та оплатити їх в порядку, в строки та на умовах, визначених цим договором (п. 1.1); замовник оплачує виконавцю послуги шляхом перерахування коштів на банківський рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання акта наданих послуг, якщо сторонами в акті не визначено інакше (п. 3.4);
2) заявку від 21.04.2025 № 4576421 на виконання доручення до договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, відповідно до якої клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надати послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4576421, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 (а.с. 90-91). У заявці визначено вид робіт та їх вартість, а саме: 
- зустріч адвоката та клієнта, надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства - 0,5 години - 440,00 грн;
- дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи - 1 година - 840,00 грн;
- аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства - 0,5 години - 440,00 грн;
- підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту прав та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом - 1 година - 840,00 грн;
- письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів - 1 година - 840,00 грн;
- проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають юридичне значення для правильного вирішення спору, складення та оформлення адвокатських запитів - 1 година - 840 грн;
- складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4576421 від 20.04.2024, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 до Козельщинського районного суду Полтавської області - 2 години - 1640,00 грн;
- складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) - додатків до позовної заяви, необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів (витяги з реєстру боржників, опис до поштового направлення відповідачу, що містить позовну заяву з додатками, рахунок на оплату послуг адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт та інші необхідні документи) - 1 година - 840,00 грн;
- складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції (відповідь на відзив, письмові пояснення, заяви (клопотання), клопотання про витребування доказів, тощо - 2 години - 1640,00 грн;
- представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4576421 від 20.04.2024, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , у тому числі участь у судових засіданнях - 2 години - 1640,00 грн.
3) акт № 4576421 прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 20.07.2025 згідно з договором № 01/08/2024-А від 01.08.2024, відповідно до якого адвокат надав, а клієнт прийняв послуги професійної правничої допомоги у рамках цивільного судочинства в суді першої інстанції по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4576421 від 20.04.2024, укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 (а.с. 92). В акті зазначено вид виконаних робіт та їх вартість, аналогічні тим, що зазначені у заявці. Також, в акті зазначено, що загальна сума гонорару за надання правової допомоги згідно з цим актом складає 10000,00 грн, зазначена сума підлягає оплаті клієнтом протягом 30 календарних днів з моменту набуття рішення суду першої інстанції у справі законної сили;
4) детальний опис робіт (наданих послуг) № 4576421 від 14.11.2025, наданих адвокатом Дідухом Євгеном Олександровичем за позовом ТОВ «Українські фінансові послуги» до ОСОБА_1 (а.с. 93);
4) рахунок на оплату від 20.07.2025 № 4576421, відповідно до якої ТОВ «Українські фінансові операції» повинно сплатити адвокату Дідуху Євгену Олександровичу 10000,00 грн (а.с. 94).

Оплата за договором позивачем на користь адвоката станом на дату ухвалення рішення не здійснена.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; договір про надання правничої допомоги; акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги тощо. Такі докази завчасно були направлені відповідачці.

Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 дійшов такого висновку: «Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено».

Також Верховний Суд у справі № 420/1109/20 (постанова від 21.11.2021, п. 124 - 127) зробив такий висновок: «вивчення матеріалів справи, правовий аналіз первинних документів, узгодження правової позиції, обрання належного способу захисту прав та підготовка позовної заяви до суду це є фактично однією послугою адвоката, яка включає в себе правовий аналіз первинних документів, узгодження правової позиції, обрання належного способу захисту прав та підготовку позовної заяви до суду».

Оцінюючи заявлений відповідачем до відшкодування розмір витрат на оплату послуг адвоката на відповідність критерія, визначеним ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд виснує таке.

Відповідач клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги не заявляв.

Оскільки позовна заява позивача підлягає задоволенню, то на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 141, 137 ЦПК України суд мав би покласти витрати позивача на правничу допомогу на відповідачку у повному обсязі.

Разом з тим, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Така правова позиція зроблена Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 808/1849/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18.

Схожа правова позиція також висловлена Верховним Судом у справі № 340/4492/22 від 25 липня 2023 року.

Також у справі № 922/445/19 Об`єднана палата Верховного Суду зробила такий висновок:

«Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Водночас у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення».

Здійснюючи розподіл витрат на правничу допомогу у даній справі суд зазначає, що фактично справа розглядалася без участі сторін; по цій справі відбулося лише одне судове засідання; така категорія справ є розповсюдженою, а позовні заяви шаблонними; спір є нескладним у правозастосуванні; відповідач не заперечував проти позовних вимог та є слабшою стороною у правовідносинах з фінансовою установою (позивачем); сума понесених позивачем витрат на правничу допомогу у сукупності зі сумою боргу, що стягується судом у результаті задоволення позову, може бути надмірним фінансовим тягарем для відповідача; деякі види юридичних послуг дублюються (надання усної консультації (440,00 грн); надання письмової консультації (840,00 грн); аналіз фактичних даних (840,00 грн), аналіз чинного законодавства та судової практики (440,00 грн), а деякі види юридичних послуг (виконаних робіт) у даній справі не надавалися (відповідь на відзив, письмові пояснення (1640,00 грн), представництво у судових засіданнях (1640,00 грн). Тому суд уважає, що пред`явлений до відшкодування розмір витрат на правову допомогу є дещо завищеним, та суд частково відмовляє позивачеві у відшкодуванні здійснених ним витрат на правову допомогу у сумі 5000,00 грн, та, відповідно, стягує з відповідача на користь позивача 5000,00 грн (10000,00 - 5000,00 = 5000,00) у рахунок витрат на правничу допомогу, які позивач має понести.

На думку суду, судові витрати у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності та не є явно несправедливими. Решту суми витрат (5000,00 грн) слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 12, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 282 ЦПК України, нормами матеріального права та висновками Верховного Суду, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором від 20.04.2024 № 4576421 у загальному розмірі 20000 гривень 00 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судовий збір у сумі 2422,40 гривні.

Стягнути зі ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (місцезнаходження: вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, м. Київ, 03045; ідентифікаційний код 40966896; адреса електронної пошти: ufc75334@gmail.com).

Представник позивача: адвокат Дідух Євген Олександрович (адреса: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; тел.: НОМЕР_12 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; тел.: НОМЕР_13 ).

Повне рішення суду складено та підписано 29.01.2026.

Суддя В.П. Козир